A PHAENOLOGIAI MELÉGÖSSZEGEK. 39 



kimerítően és nem elegendőképpen bizonyítva — állított, nagyobb figyelmet 

 érdemelt, mint a minőben mindaddig részesült. L a m a r c k szerint az 

 állatok szervei használat vagy nem-használat folytán megváltozhatnak. Világos, 

 hogy a szervezet valamely részének fokozottabb avagy alárendelt használatára, vagy 

 nem-használatára a környezetnek megváltozott körülményei vannak hatással ; 

 ebből pedig következik, hogy a szervezetek a külső tényezők gyakorolta 

 » ingerekre;' reagálhatnak. Az újabb kor kutatásai kibontották homályából a 

 »Lamarckismust« és olyan alakba öltötték (/>Neo-Lamarckismus«), melyben 

 Ch. Darwin-nak a természetes kiválásról szóló elméletét mindinkább hát- 

 térbe szorítja, mert világossá lőn, hogy a tenyésztésnek, — bár hatalmas 

 befolyása nem tagadható, — csak az ember beavatkozásával, tehát a domesti- 

 catio állapotában levő szervezeteken érvényesül. 



A növényeknek közvetetlen alkalmazkodását sok adattal mutatja be 

 W e 1 1 s t e i n c kérdésre vonatkozó alapos tanulmányaiban.* 



Európai gyümölcs- és díszfákat nagyon gyakran ültetnek a trópusok 

 alá és a megváltozott éghajlati viszonyok érvényesítik rajtuk befolyásukat. A 

 levelek tovább élnek, állományuk bőrneművé kezd válni, és már néhány év 

 lefolyása után a múlt évi levelek még akkor is ott vannak az ágakon, mikor 

 az idei levélrügyek már fakadnak. 



Ennek folytán őszi baraczkunk és cseresznyénk külső szabása annyira 

 megváltozik, hogy az európai ember aüg látja meg bennök régi ismerőseit. 

 Tudva van, hogy nálunk a levelek őszi hullása a hajtásvégek leválásával 

 jár, minek következménye az, hogy a legtöbb fás növényünk törzsei úgy- 

 nevezett sympodiumok. A trópusok alatt a hajtásvégpk eme leválásával az 

 évenként keletkező szárízek szama gyarapodik és a sympodiumos alkotás meg- 

 közelíti a monopodiumosat. 



A len egész Európában egynyári növény, melyről azonban biztossággal 

 föltehetjük, hogy ősei többnyári (évelő) növények voltak. Wettstein 

 Braziliában megállapíthatta, hogy az Európából oda szállított lennövcnyek 

 nemsokára a szár tövi részének elfásodásával, a tőhajtások erőteljesebb ki- 

 képződésével elárulják a zavartalan tenyészési időszakhoz való alkalmaz- 

 kodást, a továbbélésre való hajlandóságot, és így tovább. 



Nágeli** a szervezeten kétféle jelleget állapít meg; olyan jellegeket, 

 melyek a szervezet típusos lényéhez tartoznak, tehát állandóak és létrejöttük 

 egyáltalában nem, vagy legalább nem közvetetlenül függ össze az alkal- 

 mazkodással ; továbbá olyan jellegeket, melyek a meghatározott tényezőkhöz 



* R. V. Wettstein: Über die direkte Anpassung. Wien, 19Ü2. — • Der 

 Neo-L;imarckismus u. s. Beziehungen zum Darwinismus. Jena, 1903. — Der gegen- 

 wártige Standpunkt unserer Kenntnisse betreffend die Neubildung von Fornien im 

 Pnanzenreiche. (Ber, d. deutsch. Bot.-Gcs. XVIII.) — Monographie d. Gttg. Euphrasia. 

 Leipzig, 1896. — Die europ. Arten d. Gattung Gentiana ; Sect. Endotricha. (Denk- 

 schriften d. kais. Akadémia d. Wiss. Wien, 1897.) — Grundzüge der geogr. morph. 

 Methode der Pflanzensystematik. Jena. 1898. 



*' C. V. Nágeli: Mechanisch-physiologischc Theoric der .'\hstainmungslehre. 

 München-Leipzig 1884. 



