48 STAUB MÓRICZ 



napjáig), melynek élvezetéhez a növény az A termőhelyen jutott el. Erre a 

 következőkben közölt adatok adják meg a feleletet. 



E czélból a dunántúli állomások közül összehasonlítjuk egymással a 

 Pécsett és Bakonybélen tett megfigyeléseket. 



Pécs az északi szélesség 40o 0' alatt fekszik, 252 nvnyi magasságban ; 

 a megfigyelések időszaka az 1879— 1885-iki évig terjed. 



Balionyhél az északi szélesség 47o 15' alatt fekszik, 286 m-nyi magas- 

 ságban ; a megfigyelések időszaka az 1874— 1885-iki évig terjed. (Lásd a 

 II. táblázatot.) 



Ha ezt a sorozatot áttekintjük, akkor bizonyosnak vehetjük, hogy a 

 majdnem egyenlő magasságban fekvő két állomáson az északibb fekvésű 

 ugyanazon növény biológiai jelenségének a beállása kiscbl) melegösszeg igénybe 

 vételével későbbi időpontra esik. Ez a virágzás bekövetkeztekor majdnem 12 

 napi különbséget mutat. Tapasztalta ezt már A. de Candolle is, a ki. 

 1875-ben a következőt írta : »Nyugot-Európában az é. sz. 43- és GO ik foka között 

 a hőmérsékleti összegek délről észak felé kisebbednek . . .«* 



E tételnek helyessége még jobban kidomborodik, ha a Dunántúl leg- 

 északibb helyét (t. i. a hol meteorológiai és egyszersmind phaenologiai meg- 

 figyelések tétettek) a legdélibb fekvésű helylyel hasonlítjuk össze ; ez utóbbi 

 Pécs, mely jóval magasabb fekvésű, az első pedig Pilis-Jenő, mely az é. sz. 

 47 33' alatt 195 m-nyi magasságban van. 



A. de Candolle (id. h.) azt találta továbbá, >>hogy a melegösszegek 

 nyugoton mindig magasabbak mint keleten, de Kelet-Európában az é. sz. 43- 

 60-ik foka között a melegösszegek nem mutatnak szabályos különbséget a 

 szélességi körök szerint. « E tételek helyességét az egyedül dunántúli meg- 

 figyelések szerint nem tudom bebizonyítani. 



A növények tehát a levegő hőmérséklete iránt nemcsak rendkívüli 

 érzékenységet, hanem bizonyos rugalmasságot is tanúsítanak, a mi nemcsak bi- 

 zonyos egymástól távolabb, vagy különböző magasságokban fekvő helyeken 

 tenyésző növényfajra nézve vonatkozik, hanem ezt az érzékenységet és rugalmas- 

 ságot mutatják a különböző növényfajok az egymás után következő években 

 egy és ugyanazon a termőhelyen is. E tekintetben a sokszor ócsárolt phaeno- 

 logiai megfigyelések bő és világos adatokat szolgáltatnak. 



Tegyük föl, hogy bizonyos növényfaj jelenlegi termőhelyeiről ismernők 

 az általa igénybe vett hőmérsékleti összegeket ; nem engedné-e meg ennek 

 ismerete az útirányra való következtetést, melyet ama növény további útjában 

 követhetne ? Egyáltalában nem szerezhetnénk-e ama növény múlt és jövő 

 sorsába bepillantást, valamint a szomszédterületeken termő rokonfajainak törté- 

 netébe ? Mindezeknél fogva azt hiszem, hogy a hőmérsékleti összegekben az 

 illető növények alkalmazkodó tehetségének mértékét láthatjuk. 



* A. de Candolle: Sur la méthode dcs sommes de température appliquées 

 aux phénomcncs de la végétation. — Arch. d. se. phys. et nat. Nouv. ser. Lili. p. 

 257—280. LIV. p. 5—47. Genéve, 1875. — J u s t : Bot. Jahresber. Ilf. S. 585. 



