52 BERNÁTSKY JENŐ 



sejtekhez képest hol csekély, hol nagyon tekintélyes. Az endodermisz fölött 

 következő kéregréteg az endodermiszhez hasonlóan alakult át a Speiranthe 

 convaUarioides gyökerében, a legbelső 2—3 kéregréteg sejtjei roppantul vas- 

 tagak és fásodottak a Theropogon paliidus gyökerében. A bél a Convallarieae 

 csoportban tekintélyes kifejlődésű, sőt a Titpistra macrosiigma és Aspidistra 

 elatior gyökerében kettős, a mennyiben belül vékonyfalú, kerületén pedig vastag 

 falú sejtekből van alakulva. A Parideae és Polygonateae csoportban a gyökérbél 

 többnyire csekély terjedelmű, mert az edénynyalábok, nevezetesen a hadrom- 

 sugarak a középhenger fél-sugarán túl terjednek és közel a gyökér legköze- 

 péig nyúlhatnak, a midőn is a bélből elenyésző kevés marad meg. A végső 

 esetben a hadrom-sugaraknak a gyökér középpontjában egy közös, legnagyobb 

 faedényük van, a mire a Majaniheimtni bifoliitm szolgáltat példát. A tetemes 

 kifejlődésű bél (a gyökér többi szöveteihez hasonlítva) általában a fiatal gyö- 

 kerekre jellemző, a nyalábsugaraknak elhatalmasodása és a bél elnyomása 

 úgylátszik másodlagos jelenség, a mi phylogeniai következtetésekre is nyújt 

 alkalmat. 



Ismétlem, hogy vizsgálataim eredeti czélja a fajok anatómiai meghatá- 

 rozása volt. Ez, a mint jeleztem, sikerült. Vizsgálataim közben azonban azt 

 is észrevettem, hogy anatómiailag nemcsak speczifikus, hanem generikus és 

 magasabbrendű rendszertani jellegzetes vonások is állapíthatók meg, sőt hogy 

 az anatómiai alapon való csoportosítás a természetes rendszerrel egyező. Ezt 

 az eredményt jó vizsgálati anyag és szigorú induktív módszerrel érhettem el. 

 Hangsúlyozom, hogy nem szabad kezdetben egyes tökéletes megkülönböztető 

 jeleket keresni, vagy ha ilyeneket találtunk, nem szabad azokban föltétlenül 

 bízni, hanem lehetőleg sok jellegzetes vonásnak a kombinácziójára kell 

 támaszkodnunk ; azonkívül a növényt lehetőleg tökéletesen, azaz minden 

 szervében kell vizsgálnunk, hogy így mintegy a faj epharmonia-jába pillanthassunk 

 be. Vizsgálataink sorrendjében tanácsos bizonyos czélszerűséget követni ; így 

 ha valamely növény szerkezetét vizsgáljuk, a vele összehasonlítandó növény 

 szerkezete még élénk emlékezetünkben legyen, valamint hogy a mikor az illető 

 növényfaj egyik szervét vizsgáljuk, a többi szerv sajátságai is szemünk előtt 

 legyenek. 



A Parideae vélt megkülönböztető jellegét, t. i. a sztereóm hiányát 

 S c h u 1 z e méltán elvetette, mert a Medeola vi) ginica szárában jól kifej- 

 lődött sztereom-gyűrű van. Mindazonáltal a Parideae csoport úgy a Con- 

 vallarieae, mind a Polygonateae csoportoktól mégis megkülönböztethető, nem 

 ugyan a sztereóm tökéletes hiánya révén, hanem egyrészt annak ritka kifejlő- 

 dése és jelenléte, másrészt a levél, a gyökértörzs és a gyökér egynémely egyéb 

 sajátsága alapján. Igaz ugyan, hogy a Medeola virginica szárában, sőt mint 

 arról magam győződtem meg, terméskocsányában is sztereóm van, de már a 

 levelében, valamint a gyökértörzsében (és valószínűleg gyökerében) annak 

 nyoma sincsen, míg a többi két csoportba tartozó növények legtöbb szervé- 

 ben — hol nagyon gyenge, hol meg erős kifejlődésű — sztereóm vagy 

 sztereomjellegű szövetek (például legalább elfásodott endodermisz) találhatók. 

 Ehhez járul az is, hogy a Parideae levelében a lélegzőnyílások zárósejtjei a 



