A POLVÜONATUM ÉS V'KLE KOKON XÖVÉNYEK RENDSZIiKTANI ANATüiMIÁJA. 59 



jogosultak. Befejezésül a vázoltak alapján meg a phylogeniai és az ökológiai 

 eredmények, illetőleg következtetések összegezhetők. 



Phylogeniai szempontból természetesnek találhatjuk, hogy levélben 

 az egyenesfalú epidermisz-sejt a hullámos vagy zegzugos oldalfalú epidermisz- 

 sejttel szemben, a többihez nagyság tekintetében egyenlő zárósejt a kis mé- 

 reteivel feltűnő zárósejttel szemben, a szabályos elrendezésű epidermisz sejtek és 

 lélegzőnyilások a szabálytalan elrendezésűekkel szemben, a gyökérben a tekin 

 télyes kifejlődésű bél és az aránylag gyönge edénynyaláb az összetettebb 

 szerkezetű ; a bélszövetet elnyomó edénynyalábokkal szemben kezdetlegesebb 

 fejlődési állapotot jelez ; a szőrképletek megjelenése, a csücskösen vagy a dom- 

 borúan kiemelkedő epidermisz-sejtek, a bél különös kifejlődése, a sok edénynyaláb 

 a főérben mind újabb szerzeményeknek tekinthetők. Ennek alapján 

 a három szóban forgó csoport közül a Convallarieae a phylogcniailag leg- 

 régibb volna, míg a Parideae és különösen a Polygonalcae a phylogeniai- 

 lag fiatalabbaknak tekintendők. A Convallarieae-oio^ovion belül pedig a 

 Tlieropogon^ valamint a Tiipislra és főleg az Aspidislru génusz a legfiatalabb. 

 Ezt az eredményt támogatja egyebek között az, hogy a növény morfológiai 

 szerkezetében és ontogeniai fejlődésében a Convallarieae a legegyszerűbbek, 

 a Parideae és különösen a J-'olygonateae a legelőrehaladottabbak ; a Conval- 

 larieae kezdettől végig közalaposan terjednek, a Polygonateae fejlődésük 

 első szakában szintén közalaposan, későbben azonban sympodiumosan terjed- 

 nek ; a Convallarieae lomblevelei mind tőlevelek, a Parideae és Polygonateae 

 lombleveles fejlődésük első szakaszában szinten tőlevelek, későbben azonban 

 szárlevelek, a mikor számuk is tetemesen gyarapodik. A Convallarieae cso- 

 portján belül pedig a Theropogon kiváló keskeny leveleivel, a Tupistra és kü- 

 lönösen az Aspidislra sajátságos virágszerkezetével tér el az egyszerűbb 

 típustól. Úgyszintén a Polygonahun génuszon belül a Polygonatiiin verlicil- 

 laltiin aránylag fiatalabbnak látszik, még pedig anatómiailag főleg epidermisze 

 alapján és ezzel visszhangban morfológiailag főleg keskeny, örvben álló leve- 

 leinél fogva. A Polygonaliiin uiultifloruni anatómiailag a legegyszerűbb, a 

 P. officináié például crősebb mechanikai szöveteinél fogva fiatalabbnak, a 

 P. latifoliiiin végül sajátságos epidermisze alapján még újabb fcjlődésűnek 

 látszik. Ezzel vág az, hogy a /'. iniillijlonnn az összes Polygonateae kedvelt 

 termőhelyéhez, azaz üde lomberdőhöz legjobban kötve van, a /''. officináié 

 és főleg a P. latifoliuin félig-meddig xerophil formácziókba is átmennek. 

 A négy említett Polygonatinn-ía.] természetesen nem alkot egyenes phylo- 

 geniai haladó sort, valamint a Convallarieae-Parideae-Polygonateae sem alkot- 

 nak folytatólagos lánczolatot. Téves volna egyebek között a gyökér fa- 

 edényeinek méretei alapján a négy említett /\)lygonatum-í&]i eme méreteknek 

 megfelelően egy haladó sorba helyezni. Több jel kombinácziója alapján azon- 

 ban valószínű, hogy — - csak a rendelkezésre levő négy fajt tartva szem 

 előtt — a Polygoiiatuin innllifloniin körülbelül kiinduló pontja lehetett ;i 

 többi faj kifejlődésére nézve ; innen ágazott el egyrészt a /-'. verlicillatinn a 

 vckonyabbfalú faedényekkel, másrészt a /-•. officin.de és majd a P. latifoliuin 

 a fokozatosan vastagabb faedényekkel. 



