G2 SIMON KAT I.AJOS 



talis L ; Th. plicata Don.), a melyek némelyike 4—5 méter magas törzset 

 növeszt ; a hatalmas termetű, fagyot sínylő fenyők, így az aleppói-fenyö 

 (Pinus halepensis Mill.), a mandola fenyő (Pinus pinea L.), és a fagyot is 

 kiálló, de délvidéki sötétfenyő (Pinus laricio Poir). Hatalmas fák a czédni- 

 szok (Cédrus cédrus [L.] ; C. atlantica Manetti) ; a Libocedriis-ok (L. decur- 

 rens Torr.) ; a Seqiioia gigantea Torr., vagyis a nianintfenyő ; a Seqnoia 

 sempervirens (Lamb.), a Cunninghamia sinensis R. Br. ; a Cryptomeria japo- 

 nica (L.) és Cr. elegáns Veitch. : az Abies eephaíonicd Link. stb. 



Az örökzöld fenyő-félék csoportjába tartozó sok más cserjén is gyönyör- 

 ködhetünk itt tél derekán. Ilyenek például a CepJuiJotaxus ok, a Tliuyopsis doJo- 

 hnita Sieb-Zííce. és a Torreya calfornica Torr. cserjéi. 



A Cycas-ok közül feltűnő az 15 méternyi magas, hengeres szárán sűrűn 

 levélheges, csűcsán pedig üstökösen elhelyezett levelű, Cycas revotuta. A pál- 

 mák közül meglepőbb a keletindiai Plioenix silvestris Roxb., mint az afrikai 

 Phoenix dactylifera L. vagyis »Datolyapálma« ; de legmeglepőbb a Chamae- 

 rops Iminilis A. -vei rokon és azzal együtt termesztett, a levélüstöke 

 vagyis csúcsrügye felé vastagodó pálmatörzsű, tekintélyes termetű, levélüstö- 

 kében félméteres, súlyos, terebélyes, lekonyuló, érett fekete termések százai- 

 val berakott termés-bugájű és China-Japán vidékéről eredő Tracliycarptis ex- 

 celsa (Thiinb.). 



Feltűnők a tüskés Pyracantlia pyracautlia (L.) borsónyi, piros termései, 

 itt-ott zöld levelei társaságában. 



Hatalmas és fekete termésekkel bővelkedő termés-bugája van itt ilyen- 

 kor a Viburnum odoratissimuni Ker. nevű, nyáron illatos virágzatoktól díszlő 

 illatos kányafá-nak is. Ellenben a piros kérgű Arbntus andrachne L. termései 

 még éretlenül csüngtek alá terrnésbugájukban ; a valódi knkojszafának, vagyis 

 az Arbntus iinedo L.-nek pedig e vidéken termését se lehetett látnom. 



Nem is virít itt a kukojszafa januárius derekán, úgy a mint virít és 

 terem is egyaránt ott Dél-Dalmácziában ; de azért vannak itt is némely örök- 

 zöld, tenyésztett fásnövények, a melyek 1104. januáriusában is pompásan 

 virítottak. Ilyenek voltak : az illatos mimóza (Acacia dealbata Lk.) ; az illatos 

 rozmár in (Rosmarinus officinalis L.), az illatos folytonvirítő rúzsa (Rosa 

 semperflorens Loisel.) ; a vesszősfázmin (Jasminum fruticans L.) az ő sárga 

 virágdíszével ; az Abntilon striatum Dicks. az ő piros csüngő és csengőhöz 

 hasonló virágaival ; a tél derekán is virágzó Nippon-naspolya (Eriobotrya 

 japonica [Thunb.]) ; a folyton virágzó Viburnum (V. tinus L.) ; a horgasán 

 vértezett, hatalmas ívű gindárhajtásokat fejlesztő lián-ezüslfa^ vagyis az 

 Elaeagnus-ferrnginea Richs. (E. rellexa Hort.). 



Nem virítottak azonban a tömegesen, széltében tenyésztett : Pittospornni 

 lobira (Thbg.) ; a 4 méter magasra is kifejlődő és felpattant termésekkel tele- 

 rakott, piros magvú nipponi kecskerágó (Evonymus japonicus Thunb.), a 

 gránátalma (Punica granatum L.) ; a czilromfák [Citrus trifoliata L ; C. limonum 

 (L.) ; C. aufantium L.], a mirtuszok, az Oleander, a cseresznyebabér (Prunus 

 laurocerasus L.) ; a piros magvaikat mutogató Magnólia ferruginea és M. 

 grandiflora L. ; a piros termésű Aucuba : a jeneszter (Spartium junceum L.) ; 



