66 ISTVÁNFFI GYITLA 



Behrens* azt tartja, hogy a lisztharmatnak ugyanolyan alakban kell 

 kitelelnie, mint a milyen alakban nyáron át tenyészik ; tehát mint pókhálószerű 

 vagy lisztes bevonás telelne a vesszőn vagy más részein a szőlőnek. W o r t- 

 m a n n föltevését is valószínűnek tartja. Ő különben csak általánosságban 

 érinti a kérdést, vizsgálatokat nem végezett. 



A p p e 1,** a ki legújabban foglalkozott a tárgygyal, a rügyekben seiiimi- 

 nemü részét sem lelte az élősködőnél!. »Aber ebensowenig wie Wortmann, 

 ist es mir trotz vielen Untersuchungen gelungen, in den Knospen irgend- 

 welche Theile des Pilzes zu finden.« 



A p p e 1 azonban növényházi szőlőtőkén februáriusban a tavaly nagyon 

 lisztharmatos tőke hajtásain mycelium-szálakat talált, melyek sok szívót visel- 

 tek. Ezekből a mycelium-szálakból megújult a lisztharmat. Májusban azután 

 a szabadban tenyésző tőkéken is megállapította, hogy az új fertőzés az öreg 

 tavalyi mycelium-szálaktól ered, mert ezekből új szálak sarjadzanak. 



Összefoglalva tehát a kérdés mai állapotát, látjuk, hogy a rügyekben való 

 előfordulás, melyre V i a 1 a súlyt vet — nincsen bizonyítva, sőt hogy W o r t- 

 mann és Appel egyáltalában a rügyekben még nyomát sem lelték a liszthar- 

 matnak : — továbbá hogy a konidiumok megmaradása sincsen bizonyítva, és 

 hogy Appel a lisztharmat megújitló myceliumáról nem bizonyította be, hogy 

 az csakugyan tavalyi eredetű, mert télen át nem kutatta előfordulását. Szóval 

 többrendbeli hézag van a vizsgálatokban, és ez idő szerint még mindig nem 

 vagyunk kellőképpen tájékozva a kitelelésről. 



Ez pedig lényeges dolog, mert a helyes megelőző (praeventiv) véde- 

 kezés csakis e probléma megoldása révén állapítható meg. 



Legegyszerűbben tehát úgy tehetjük föl a kérdéseket : 



1. van-e a szőlő telelő rügyeiben lisztharmat, továbbá 



2. található-e a vesszőn, leveleken vagy más részein a szőlőnek a liszt- 

 harmat valamely fejlődési állapota, és 



3. megújulhat-e ezek révén a betegség ? 



Meg kell még jegyeznem, hogy A p p e l-nek említett rövid előleges 

 közlése 1903. november U-én adatott ki. Éppen egy hónappal későbben, tehát 

 mint a hogy a kitelelés kérdésének vizsgálatát, a W o r t m a n n-féle vizsgálatok 

 utánadolgozása czéljából megkezdettem. 



Ugyanis a lisztharmatnak a rügyben való telelését vizsgálandó, 1903. 

 október 11-ikén a gödöllői koronauradalom besnyői szőlősében gyűjtöttem anya- 

 got. A lisztharmattól ellepett Zöld-Sylvani késői hajtások rügyeiből több százat, 

 azonnal a helyszínén fixáló folyadékban raktam el. 



Október 11-ikén a hűvös esős idő ellenére a lisztharmat, — mint később 

 is még — nagyon élénken szaporodott, és nemcsak a hajtásokat, hanem 

 a leveleket is ellepte. Ezek valósággal szőrösek voltak, a fölfelé merevedő 

 konidium-tartók sertéitől. 



* Behrens J.: Kann der Winterfrost die Schmarotzerpilze der Rebe ver- 

 nichten? — Weinbau und Weinhandel. XVII. 1899. Nr. 49. 470—471. old. 



** Appel: Zur Kenntniss der Überwinterung des Oídium Tuckeri. — Centralbl. 

 f. Bakteriológia, Parasitenkunde etc. Zweite Abtheilung. XI. 1903. Nr. 4—5. 143 — 145 old. 



