68 istvAnffi gyula 



a csúcshajtásoknak és a késői hajtásoknak kiteJeUsre készülő rügyeibe hatol 

 némelykor, és b) hogy ott szaporodik, konidiumokat terem. 



Az őszi lisztharmattól nagy mértékben ellepett szőlőtövekről később 

 (deczember 23. és januárius 25., februárius 9.) a tél folyamán szedett hajtások 

 rügyeiben a lisztharmat közvetetlenül nem volt kimutatható. És ez természetes, 

 mert az őszszel talált gyér mycelium, ha még fejlődik is egy darabig, — a 

 boltozatosán egymásra boruló, szorosan záródó belsőbb levelek közé alig 

 hatolhat be, — miután a levelek lemezén nem nőhet keresztül, felületi 

 élősködő levén. 



Azonban az ilyen telelő rügyekben is sok pikkelylevét viseli a jellegzö bán- 

 talmazást, összeszáradt, helyenként megsárgult, és epidermis-sejtjei megbarnul- 

 tak. Ez arra mutat, hogy az ilyen levelek is megvannak támadva, de a myce- 

 lium már nem látható, és alkalmasint csak a szívók élnek a megtámadott sej- 

 tekben. 



A rügyekben talált mycelium és konidium-maradványok alapján tehát 

 a tavaszi megújulás nincsen ugyan kizárva, de a gyér nyomok aligha képesek 

 nagyobb mérvű fertőző góczokat létrehozni. 



Ezért ennek az előfordulásnak nagyobb jelentőséget nem tulajdonítok. 



A mi a második lehetőséget illeti, a lombozat és a lőkefej kérgének a 

 vizsgálatából csak az tűnt ki, hogy e pontokon a lisztharmat nem telel ki. 

 Sem a száraz leveleken, sem a tőkefej kérgében nem találtam nyomait. 

 Ellenben korompenészek nagy mennyiségben voltak mindenült és a tőkefej 

 kéreghajába meglehetős mélyen hatoltak a barna hypha-szálak. 



A harmadik kitelelési mód vizsgálata legtöbb felvilágosítást nyújtott. 

 Ezért e vizsgálataim alapján a lisztharmat kitelelő alakjának azokat a mycelium- 

 szálakat tekintem, melyeket a deczember 23-ikán, januárius 25-ikén és feb- 

 ruárius 9-ikén szedett, és a szabadban, tőkén telelő fás hajtásokon láttam. 



A beteg fás vesszőkön mindenütt találtam mycelium-szálakat a hegyükön, 

 de ezek középső és tőrészeikön is föllelhetők. 



A lisztharmat myceliuma különösen a betegségtől pusztított, — sötét 



rozsdabarna epidermis-foltok közötti, — puszta szemmel egészen tisztának látszó, 



j'akószinü kéregrészleteken látható nagyon tisztán. A vörösbarna foltokon 



kevésbé láthatók a szálak, ezek korábbi fertőzéstől erednek és annyira sötétek, 



hogy felületük nem vizsgálható. 



A fakó, halavány, éretlen hajtásokon, tehát — a vörösbarna foltok közötti — 

 tiszta részeken, minden irányban kifeszített hypha-k vonulnak végig. Miután 

 a vessző kérgének fölületi rétegei meglehetősen összeszáradnak, a cuticula 

 többnyire ránczokba gyűrődik ; és ezért a szálak olyanok felülről nézve, 

 mintha árkok fölött kötelek volnának kifeszítve. 



A szálak általában összeesettek, szabálytalan körvonalúak, többnyire 

 üresek, a szívókkal összefüggő részletük azonban tömött, egynemű plazmától 

 duzzad. Hogy a szívók valóban begyökereznek a sejtbe, az jól észlelhető, és a 

 megtámadott epidermis-sejt tartalma és fala is megsárgult már. 



Ezek a szálak a legutolsó őszi fertőzésből valók, mert a konidium-alakulás 

 még nem indult meg ; nem volt már rá idejük, beállott a hideg tél. 



