70 ISTVÁNFFI GYULA 



Fölemlítendő most, hogy Appel a szabadban telelt szőlőkön a myce- 

 lium szálak sarjadzását, kihajlását május végén látta, üvegházi szőlőn pedig 

 februáriusban talált mycellum-szálakat, melyek sok szabálytalan szívót viselnek. 

 Ezek görcsösek és 2—3, majd 8 is jelenik meg egymás tőszomszédságában, és a 

 hozzájuk tartozó myceliumszál fala kissé megvastagodott. Továbbá a mycelium 

 szabályos része elhalt volt és a konidiumok is körülötte már elpusztultak. 



Egybeillesztve már most a vizsgálataim révén talált adatokat az Appel- 

 félékkel, látjuk, hogy azok kiegészítik egymást. És így az egész télre ki- 

 terjedő szakadatlan vizsgálat-sorozattal rendelkezünk. 



Az általa februáriusban fölfedezett mycelium-szálakat megtaláltam szabad- 

 ban telelő beteg Zöld Sylvani. Othello-hajtásokon ősztől mostanig. Kimutattam 

 azonban még a plazmától duzzadó szálrészletekeí is, a szívók aránytalan dús 

 fejlődését, továbbá a sejtekbe befúródott magános, de óriási szívók előfordulását. 



Ezek szerint tehát most már arra lehet következtetnünk, hogy a liszt- 

 harmat nagy szívókkal bíró plazmadús, tömlős mycelinm-darabok alakjában 

 telel a fás hajtásokon, és ezekből a száldarabokból ered azután a tavaszi 

 legelső fertőzés. Sőt ehhez még hozzá lehet tenni azt, hogy valószínűen a 

 sok sejtben elszórtan látható erős szívók külön, önállóan is megújulási góczokat 

 alkothatnak. 



Appc l-nek jelzett közleménye éppen egy hónappal később (1903. novem- 

 ber 11-ikén) jelent meg, mint hogy az őszi vizsgálatot megkezdettem. Adatai 

 saját vizsgálataim révén visszamenőleg is alapot nyernek. És most örömmel 

 látom azt, hogy mindakettőnk vizsgálatai megerősítik azt a korábbi, a Magyar 

 Orvosok és Természetvizsgálók kolozsvári vándorgyűlésén (1903. szeptember) 

 előadott fejtegetéseimet, melyekkel a téli és tavaszi kezelés, védekezés szük- 

 ségességét bizonyítottam. 



A most tárgyalt eseteken kívül azonban a szőlő lisztharmatja még 

 más módon is kitelelhet. Ezt szintén a napokban írtam le,* és közöltem a 

 Párisi Tudományos Akadémia februárius 29-ikén tartott ülése alkalmából. Meg- 

 figyeléseim révén ugyanis arra jutottam, hogy a szabadban a vesszőkön maradt 

 Márton-szőlőn a lisztharmat életre képes állapotban húzza ki a telet. Januárius 

 25 ikén, februárius 9-ikén gyűjtött Márton-szőlőn a lisztharmat bőségben 

 volt található. Hatalmas plazmadús szálai valósággal körülnőtték a részben 

 összezsugorodott bogyókat, sőt a fölrepedt bogyók belsejébe is hatol- 

 tak. Szobahőmérsékleten a szálak csakhamar hajtani kezdettek, főleg ha 

 kevés nedvességről is gondoskodtunk. A kihajtó szálak benőtték a bogyó 

 testét, belsejébe is hatoltak és részben hosszú (30—50 ji<), konidiumszerű 

 darabokra tagolódtak, részben pedig rendes konidiumokat termettek. 



Figyelmet érdemel az az itt először jelzendő körülmény, hogy a szálak 

 tövén, a mycelium-telep külön vékony mellékágakon apró legömbölyített koni- 

 diumokat is teremhet ; továbbá az, hogy az erősen növekedő^, vékony szálak 

 sapkaalakú képződményeket viselnek végeiken (22. rajz). 



* G y. de I s l V á n f f i : Sur l'hivernage de roidium de ki Vigne. — Coniptes 

 Rendus de r.'\cadémie des Sciences. CXXXVIII. No. 9 (29. février) 1904. 596— 597. old. 



