90 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



venítsem, és hogy korszakot alkotó mű- 

 ködését itt röviden ismertessem. Erre pe- 

 dig a mostani, gyorsan feledő korban 

 már azért is van szükség, mivel a fiata- 

 labb nemzedék alig képzelheti azt a nagy 

 hatást, melyet S c h 1 e i d e n föllépése 

 kartársaira gyakorolt, és melylyel nemcsak 

 a növénytanban, de a biológiai tudomá- 

 nyokban általában egész forradalmat idé- 

 zett elő. 



Schleiden első növénytani vizsgálatai 

 abba az időbe esnek, a mikor a hires anató- 

 mus S eh wann mint első mondotta ki hatá- 

 rozottan, hogy a sejt, úgy az állat- mint a 

 növénytestnek egyedüli alaki eleme, elemi 

 szerve, és hogy így a sejt minden boncz- 

 tani vizsgálat kiinduló pontját kell hogy 

 képezze. E tételből kiindulva Schlei- 

 den azután a sejtnek a vizsgálását ott 

 kezdette, a hol új sejtek képződnek, t. i. a 

 virágos növények csiratömlőjében,, és eme 

 vizsgálatok alapján a sejtek képződéséről 

 új elméletet alapított.* Ez elmélet ké- 

 sőbben tévesnek bizonyult ugyan, de mind- 

 amellett kiinduló pontja volt olyan vizsgá- 

 latoknak, melyek nemcsak a növényi sejt- 

 tannak jelenlegi alakjában való kifejlődé- 

 séhez, de a növénytan egyik új ágának, 

 a növényfejlődéstannak a megállapításához 

 vezettek. Ez új ágat már Schleiden 

 maga 1837-ben megjelent, és a magrügy- 

 nek a termékenyítés előtti fejlődéstörténe- 

 tével foglalkozó, nagyon értékes dolgoza- 

 tával indította meg, és mivel a növénytest 

 részeinek tárgyalásában mindenkor azok 

 fejlődését is figyelembe vette, annak je- 

 lentőségét hangsúlyozta, követőit is ez 

 új irányba terelte. S c h 1 e i d e n-nel egy 

 időben, és utána különösen N a g e 1 i volt 

 az, a ki a fejlődéstant a növénytan min- 

 den részében crvén3're juttatta, és beható 

 tanulmányával nemcsak az egész növény- 

 boncztant alapjában újból megalkotta, ha- 

 nem utat is jelölt ki a későbbi vizsgála- 

 toknak, így utána H o f m c i s t e r W. az 

 1851-ben megjelent »Vcrgleichende Unter- 

 suchungen« czímű munkájában meglepő 

 és mélyreható vonatkozásokat mutat ki a 

 Kryptogamok fejlődéstanára nézve, melyek 

 nemcsak egészen új világot vetettek a 

 növények rokonsági viszonyaira, egyszer- 



* Beitráge zur Phylogenesis. • — (J o h a n- 

 nes Müller, Archív für Anatomie, Phy- 

 siologie ect. 1838.) 



smind a Kryptogamok és a Phanerogamok 

 (nevezetesen a Gymnospermae) fejlődése 

 közötti kapcsot is előtüntetik, és így jó- 

 val D a r vi^ i n előtt arra a következtetésre 

 vezettek, hogy a növények fejlődésében 

 mutatkozó hasonlóság a vérrokonság ki- 

 fejezése, és hogy így a fajok állandóságá- 

 ról és egyénként való termeléséről szó 

 sem lehet, mert vérrokonság csak a fajok 

 egymásból való keletkezése alapján jöhet 

 létre. Így lett a fejlődéstan alapja a mo- 

 dern természetes rendszernek, mely most 

 már nem czélszerűségi okokból felállított 

 osztályozás, hanem a növényországnak 

 származási fája, mely képet igyekezik 

 adni a növényeknek egymásból való kelet- 

 kezésének és rokonsági viszonyainak, szó- 

 val phylogeniai rendszer kíván lenni. 



S c h 1 e i d e n-nek a sejttanra és fejlő- 

 déstanra vonatkozó, és új irányt megnjntó 

 törekvései mellett a modern növénytan 

 alakulására nézve még nagyobb hatással 

 volt az egész növénytant felölelő tan- 

 könyve, mely először 1842-ben jelent meg 

 és összesen négy kiadást éit, a mi az 

 akkori időben már magában véve is fel- 

 tűnő eredmény volt. 



Könyvét rendesen »Grundzüge derwis- 

 senschaftlichen Botanik« czímen említik, 

 pedig van annak egy másik főczíme : 

 »Die Botanik als inductive Wissenschafl« 

 és ez a jellemző czíme, mert egész pro- 

 grammot fejez ki. A hatás, melyet e könyv 

 előidézett, nagy volt ; valódi tudományos 

 forradalmat okozott a növénytan terén és 

 valóban új korszakot indított meg. 



Hogy e hatást megérthessük, szüksé- 

 ges azt az állapotot ismerni, melyben a 

 növénytan Schleiden föllépése idejé- 

 ben, kivált Német-, Angol- és Svédország- 

 ban volt, a hol — mint Sachs mondja — 

 e téren a Linné után való korszakban a 

 növénytan terén megállapodás, sőt mond- 

 hatni hanyatlás következett be. 



A legtöbb német, angol és svéd botani- 

 kus ugyanis — mellőzve Linné mélyebb 

 és tulajdonképpeni tudományos törekvéseit 

 — szigorúan amaz állításhoz ragaszkod- 

 j tak, a meljr szerint » valamely botanikus 

 annál kitűnőbb, mennél több fajt ismer, és 

 hogy a botanikusnak első feladata, hogy 

 minden növényt névvel meg tudjon ne- 

 vezni. Linné sexual- rendszerét pedig a 

 tudományt betetőző munkának tekintették, 

 melyet részleteiben továbbfejleszteni sza- 



