A MAGYAR-KIRÁLYSÁG TERÜLKTÉN HONOS PULMONARIA-K FAJAI. 101 



Altaj- hegységen is teremnek őshonos Piiliitonaria-k. Ez a tévedés persze 

 K e r n e r kimagasló munkája nyomán vevőclött át a tudományos irodalomba, 

 annyira, hogy az Engler szerkesztette »üie natürlichen Ptlanzeníamilien* 

 czímü műben G ü r k e, az Asperifoliae családnak a feldolgozója, még 1897-ben 

 is azt állítja, hogy a Piilmonaria génusz képviselői, csupán csak Közép- és 

 Dél Európában honosak. En láttam /'/í/monar/ű-példákat, a melyeket a hozzájok 

 tartozó névlapocskák szerint részben a Kaukázus-hegységen, részben az Altaj- 

 hegységen gyűjtöttek, meg számos szárított példában a botanikusoknak szét- 

 küldve. E fejtegetéseimhez továbbá a saját megfigyeléseimen és kutatásaimon 

 kívül igénybe vettem a Magyar Nemzeti Műzeum, valamint I)r. Degen 

 A r p á d gazdag /'«/;7zo//űr/a-gyűjteményét. 



Dr. Kerner Antal említett »monografiája« nagy körültekintéssel, 

 lelkiismeretes pontossággal, nagy herbáriumi anyag feldolgozása, a locus 

 classicus-okról beszerzett élő anyag megfigyelése, és az innsbrucki botanikai kert- 

 ben történt gondos tenyésztése alapján készülvén : a botanikusok azt annak 

 idején mint úttörő müvet üdvözölték. Manap, a XX-ik században, mi ebben 

 a nagy gonddal és tárgyszeretettel készült alapvető munkában is találunk 

 hibát, a mely árnyékot vet reá. De ez csak onnan eredhet, hogj^ a Kerné r 

 megkezdte és megjelölte tudományos vizsgálódások útján helyesen haladtunk 

 előre ; hogy 1878 óta napjainkig volt időnk reá, hogy egyet-mást behatóbban 

 figyelhessünk meg, mint a hogy ő tehette, a kinek a Ftilmonaria-k fajainak 

 és fajtáinak zűrzavarába mindenek előtt világosságot kellett hintenie, rendet 

 kellett hoznia. 



Hibás például Kerner Antal-nak az a felfogása, hogy a Pitbiio- 

 íuiria ohsciíva DuMORT. a Pnlinonaria officinalis L.-től különböző és szaba- 

 tosan, élesen megkülönböztethető faj. Kitűnt ugyanis, hogy a pettyegetett 

 levelű és piros-kék virágú orvosi tüdőír, a Piilmonaria officinalis L. (1753) 

 |p. 135] faj típusa; kitűnt továbbá az, hogy az egészen zöld levelű, vagyis 

 pettytelen orvosi tüdőírt, mint fajtát, vagyis mint varietas 7-ját már Linné 

 különbözteti a fent idézett alapművében ; kitűnt az is, hogy a feltűnően 

 fehéren pettyegetett, valamint az egészen zöld vagyis pettytelen levelű Ptilmo- 

 jiariű officinalis-eí^yedekQn kívül vannak olyan egyedek is, a melyek némely 

 levele többé kevésbé pettyes, másik meg nem pettyes ; a melyek tehát a 

 Icnető legnagyobb változatosságban áthidalják a pettyes és pettytelen Piilmo- 

 naria officinalis-ok között képzelt űrt, szakadékot. Budapest erdős hegyvidékén 

 is, pl. a Zugliget hegyein, az Erzsébet-királyné erdős hegy gerinczen, a 

 Jí'inos-hegyen, a Hárs hegyen stb. könnyű erről az átmenetet tanúsító, szaka- 

 datlan lánczolatról meggyőződnünk. 



Mi már tudjuk, hogy az orvosi tüdőír tő- és szár-leveleinek tetemes vagy 

 gyenge pettyezettsége, illetőleg teljes pettytelensége tisztán az illető egj'ed 

 termőhelyétől függ. F'ügg attól, hogy erősebb vagy gyengébb fényhatásnak 

 van-e kitéve; mert hogy az életére törő külső hatások ellensúlyozására alkal- 

 mas, veleszületett képessége, — vagyis az alkalmazkodási (ekológiai) ösztöne 

 hozza kifejezésre a pettyességet, illetve a pettytelenséget, az kétségtelen. 

 Figyeljük meg csak a pettytelen levelű Piilmonaria officinalis L.-t (P. off. 



