U4 SIMONKAI LAJOS 



X 6. Pulmonaria digenea A. Kern.* Öst. Bot. Zeitschr. XXIII. (1878) 

 p. 180. — [Kettőszülte tüdőír. — Pulmonaria mollissima X officinalis A. 

 Kerner monogr. pulm. p. 32. — Pulmonaria digenea var. semimoUis BoRB. 

 Budapest növ. p. 109 (1879)]. 



Különbözik a P. uioUissima-ió\ zöldebb színű meg érdesebb szárában és 

 leveleiben, valamint abban, hogy tőlevelei aránylag szélesebbek, szárlevelei 

 pedig vállon keskenyebbek és alig szárölelők. Viszont a P. officinalis-iól 

 különbözteti szürkés-zöld színe, erősebben kifejlődött mirigyes szőrözete, a mely 

 itt-ott szinte puha tapintatúvá teszi, valamint abban, hogy tőkeifjításainak 

 tőlevelei közül az elsőbbed fejlődők, vagyis a legkülsőbbek is, vállukon nyélbefutók. 



Hazánkban eddig Budapest és Szent-Endre hegyvidékeiről (!) volt 

 ismeretes. Szedtem a Pilishegyen (!) és láttam egy példáját, a melyet D e g e n 

 Árpád Pozsony mellett szedett, és a mely valószínűleg ide tartozik. Pon- 

 tosabb kutatások bizonyára hazánk számos helyéről fognak róla hirt adni. 

 N ö V é n y f ö 1 d r a j z i t e r j e d é s k ö r e : ismeretlen. Hazánkon kívül 

 csak vSzerbiából láttam (Degen herb !). 



7. Pulmonaria riibra ScHOTT ET Ky.* in Bot. Zeit. IX. (1851) p. 395. — 

 [Bíboros tüdőír. — Pulmonaria transsilvanica Schur ! (1852)]. Szára és levele 

 eleven-zöld. Úgy levelei, de főképpen szárai puha, mirigyes, ritkás szőrözettől 

 borzasok. vSzárlevelei tojásdadhosszúkásak, keskenyedő vállukkal a szárra 

 kissé lefutók, csúcson kihegyezettek. Kifejlődött pártája b í b o r. s z í n ű (rit- 

 kaság a fehér-pártájúság). 



A Keleti-Kárpátok benszülött (endemikus) faja. A Balkánon a 

 Kaukázuson és az Altáj-hegységen a Pulmonaria dacica Simk., vagy talán 

 még egy ettől is megkülönböztethető keletibb faj helyettesíti. 



Jellemző a bükkös hegyvidékek árnyékos patakvidékeire. Hazánkban leg- 

 nyugotibb lelőhelyei : Arad-megyében, Aranyág vidékének bükkösei (a Hegyes 

 patakai!), a Bánságban iXnina, .Stájerlak és Zsidóvár hegyvidéke (!). Délen 

 Romániában szabnak elterjedésének határt a Délkeleti-Kárpátok ; keleten leresz- 

 kedik Moldovába és Bukovinába; éjszakon Mármaros hegyvidékein (!) túl 

 terjed Galicziáig. E terjedéskörön belül nagyon sok helyt dísze Keleti-Kárpátaink 

 növényzetének. 



Variatio: flore albocoroUata. Ezt a színváltozatát Anina és Stájerlak 

 mellett gyűjtötték Wierzbicki meg Bohatsch (!). 



8. Pulmonaria dacica SiMK. Akad. közlem. X\'. (1878) p. 583 pro 

 var. Pulm. rubrae ; Simk. Erdély ílor. p. 406 pro specie. — [Erdélyi tüdőír. — 

 Pulmonaria média CZETZ * erd. muz. VI. p. 191 — non Hőst.] 



Szárai és levelei eleven-zöldek, puha tapintatúak, de nem hosszú, hanem 

 rövid mirigyes szőrözettől. E rövid szőrözete és kék pártáj ú virágai, 

 valamint keskenyebb szabású, hosszú nyelű, puhább m e z ű tőlevelei első 

 pillanatra különbséget keltenek bennünk közötte meg a Pulmonaria rubra 

 ScHOTT ET Ky. között. Némelyek ezzel tévesztették össze, mások a nagyon 

 tág fogalmat jelző Pulmonaria mollis AucT.-, — non Wolff, — név alatt közlöt- 

 ték. Az is jellemző reá, hogy legalább nálunk és a Keleti-Balkánon havasalji, 

 sőt havasi növényfaj. 



