Magyarország tóziígmohai. 139 



A levél-sejtek (a perichaetialis levelek gyakori kivételével) mindig kétfélék, 

 u. m. keskenyebb, régebben sejtfalnak tartott, oszlopszerű és chlorophyll- tartalmú 

 u. n. »zöld-sejtek«, melyek a levéllemezben a háló szálainak módjára helyez- 

 kedvék el, és közeikben a nagy, tágas színtelen u. n. »hyalin-sejtek«, melyek- 

 nek tartalma nincsen. Rendszertani szempontból a zöld sejtek elhelyezésük és 

 keresztmetszeti alakjuk, a hyalin-sejtek pedig likacskáik, ezek alakja is helye 

 révén nagyon lényegesek. 



A »zöld-sejtek« a szerint a mint a levél színe vagy fonáka felé, vagy 

 végül a hyalin-sejtek között éppen középen vannak elhelyezve, eiido- vagy 

 exoph'iiiiis, illetőleg centriciis beágyazásúak. Mind a három beágyazás mellett 

 lehetnek mindakét felől szabadok, vagy egyik oldalon a hyalin-sejtektől takartak. 

 A középponti (centricus) beágyazási! zöld-sejteket a hyalin-sejtek némely esetben 

 egészen körülzárják. A zöld-sejtek alakja nagyrészt beágyazásuk módjától függ; így 

 az endo- vagy exopleurus, levélfonák, illetőleg szín felől fedett zöld-sejtek kereszt- 

 metszetben rendesen háromszögűek, a mindakét felől szabadok trapézalakúak. A 

 középponti (centricus) elhelyezésű zöld-sejtek a szerint a mint mindakét felől szaba- 

 dok vagy zártak, orsó- vagy kerülékalakúak. A zöld-sejtek falai rendesen egyenlő 

 vastagok, néha azonban a szabadon fekvő falak vastagabbak, mint a többiek. 



A hyalin-sejtek keresztmetszeti alakja rendesen kerek, néha négyszögletes, 

 máskor kétoldalt kissé lapított. A rostoknak nevezett csavaros vastagodási- 

 lemezek metszetben gyakran tűnnek fel. A falak az a része, mely a zöld- 

 sejtekkel össze van nőve, és melyeket érintkező-falaknak nevezhetünk, az esetek 

 többségében sima, néha azonban (hosszmetszetben különösen jól feltűnően) 

 szemölcsös ; a .S. imbricatiim-náX az érintkező-falon tövisszerű vastagodási ter- 

 mékek vannak. 



A hyalin-sejtek szabad falain lévő »likacsok« különbözek ; így vannak 

 nagy, keskenyszegélyű, -- vagy apró, szélesszegélyü »gyűrűs-likacsok« a sze- 

 gélytelenek mellett. .A likacsoktól elüt a »hártyavékonyodás«. a midőn csak a 

 likacs határát jelző vastagodás van meg, de a sejtfal valóban nincsen átlikadva. 

 A likacsok legtöbbször a sejt széle felé vannak, és ilyen esetben » varrat- 

 menti likacsok«-ról szólunk; máskor a sejt alsó vagy felső végén mint 

 »zug-likacsok« és csak nagyon ritkán vannak elhelyezve a sejtfal közép- 

 vonala mentén, mint »falközépi-likacsok«. Néha sorban állanak akár a var- 

 ratok, akár a sejtfal középvonala mentén ; máskor e mellett még aprók is 

 és olyan sűrűn vannak egymás mellett, mint a gyöngysor szemei. A likacsok 

 elterjedése fajonként változó és jellemző. 



Általában a levél hegyi-része leggazdagabb likacsokban, hol a színén, hol 

 a fonákán ; máskor a levélszín vagy fonák széle a likacsosabb, sokszor pedig 

 a szín vagy a fonák egészen likacstalan. A levélalja felé a likacsok mindig 

 nagyobbak, mint föntebb. A lecsüngő ágak levelei szintén likacsosak, néha 

 éppen úgy, mint az elálló ágakon, máskor meg ezekétől eltérően. A szárlevelek 

 hyalin-sejtjein, különösen ha azok rostosak, szinten vannak likacsok, melyek 

 alak, elterjedés és elhelyeződés tekintetében éppen olyan változók az egj^es 

 fajoknál, mint az áglevelek likacsai. Meghatározáskor az áglevelek likacsai 

 irányadók. 



