172 



RAPAICS RAYMUND 



Pfeffer derítette ki ennek az okát. A tengerparti növénynek szük- 

 sége van u succulentiára, erre a xerophyta-típusra; mert a halophyta növény 

 a fölvett sót a sejtnedvben változatlanul megtartja, és azt semmiféle szerves 

 anyag alkotásában fel nem használja/ A sok só végre is megölné a növényt, 

 és ezért a növénynek a só bejutását lehetőleg gátolnia kell, a mely feladatát a 

 növénj' a párolgás és így a vízfölvétel gátlásával teljesíti ; ez a körülmény 

 pedig a succulentia fölvételét vonja magával, vagyis erősen kialakult víztartó 

 szövet fejlődését. 



Természetes, hogy ha a talaj, vagyis a tápláló környezet sóban meg- 

 kevesbedik, a növénynek kevésbé kell védekeznie a sófölvétel ellen és így 

 a succulentia csökken, a víztartó-szövet térfogata kisebbedik ; a nagy ter- 

 jedelmű, hatalmas víztartó-szövetet rejtő lándzsás levélből végre is csekélyebb 

 terjedelmű, kevésbé kifejlődött víztartó-szövetet tartalmazó szálaslándzsás 

 levél lesz. 



A talaj ilyenféle változásai pedig a tengerpart mellett éppen úgy lehet- 

 ségesek, mint a szárazföldek belsejében ; szálas-lándzsás és lándzsás levél 

 tehát, — a mi a lehetőséget illeti, — itt is, ott is előfordulhat. 



Az említett látszólagos ellenmondások tehát éppen Pfeffer magyará- 

 zatának a helyes voltát erősítik meg. 



E mellett szól különben még egy másik körülmény is. 



(JO. rajz. Aster Tripolium L. (^típusj. 



Lehetséges t. i. az is, hogy az AsU'r Tripolütin v. Pauiioniciis 

 kaszatja olyan talajra kerül, ahol a sónak már csak alárendelt szerepe van. 

 Világos, hogy ekkor még az a víztartó-szövet is sok a növénynek, a mennyi az 

 ,4. Pannonié iis-on szokott kifejlődni. És ekkor valóban egyszerűen szálas levelei 



* S c h i ni p e r, Pflanzengeographie 98. és köv. lapjain. 



