- 33 — 



faeroske Vegetation saa at sige mangier enaarige Planter; og 

 Grunden dertil er som ovenfor naevnt det insulaere Klima og den 

 stadige Regn. De fleraarige Alter kan fortssette deres Vaext naesten 

 hele Aaret; den milde Vinter bringer kun sjseldent en fuldstaendig 

 Standsning af, hyppigere blot en Haemmelse i Vaexten, som vel 

 overhovedet paa Grund af den altid temmelig lave Varmegrad 

 stedse er ret langsom. 



De to- eller fleraarige Hapaxanter synes alle at vaere oprinde- 

 lig vildt voxende Arter; 1 (3) er Strandplanter og 1 Parasit, men 

 de ovrige 4 (5) horer mest hjemme paa Vegetationens frodigste 

 Steder: godt exponerede Fjaeldafsatser (Hamre) og Lier. Det synes, 

 som om heller ikke de befinder sig rigtig vel, men maa soge de 

 Pladser, hvor der naas den hojeste Temperatur. Som jeg i en lille 

 Notits tidligere (Borgesen og Ostenfeld Hansen, 1896, p. 14G, 

 Fig. 1) har paavist og afbildet, optraeder Cochlearia officinalis, der 

 i Almindelighed i andre Egne er at betragte som en typisk to- 

 aarigArt, undertiden som en per en Plante, hvis Livsvarighed dog 

 sandsynligvis er staerkt begraenset; men flere Gange blomstrende er 

 den i alt Fald. Dette Exempel peger tydelig hen paa, at Fler- 

 aarighed er bedst passende i det faeroske Klima, og i samme Ret- 

 ning gaar ogsaa den Iagttagelse, at Viola tricolor, som hos os 

 oftest er enaarig, har uddannet en saerlig, peren faerosk Race, der 

 ved Kultur i Botanisk Have i Kobenhavn har beholdt sin saeregne 

 Karakter, hvad Livsvarighed angaar. 



Naesten alle faeroske Planter er Urter; af Traeer og storre Buske 

 findes ingen vildt voxende, derimod nogle faa nedliggende Buske 

 eller Dvaergbuske, nemlig: Juniperus communis nana (optraeder som 

 en lav, nedliggende Busk), Salix phylicifolia (stedse lav), S. glauca 

 (nedliggende eller krybende), S. herbacea (Dvaergbusk eller nsesten 

 urteagtig), Rosa mollis, Vaccinium myrtillus, V. vliginosum, V. vitis 

 idaea, Loiselcuria procumbens, Erica cinerea, Calluna vulgaris, 

 Dryas octopetala, Empetrum og Thymus serpyllum — i alt 14 Arter, 

 af hvilke Halvdelen har stedsegronne, oftest mere eller mindre 

 ericoide Blade. Kun 6 Arter (Salix herbacea, Voce, myrtillus, Erica, 

 Calluna, Empetrum og Thymus) er almindelig udbredte og af 

 nogen Betydning for Plantevaextens Fysiognomi. 



Traekkes disse 14 buskagtige Planter fra, faar vi, at 28G Arter 

 (95,3 pCt.) er Urter, og fjaernes de hapaxantiske, bliver der allige- 

 vel 251 fleraarige urteagtige Arter (87,7 pCt.) tilbage. 



Botanisk Tidsskrift. 28. Bind. 3 



