— 68 — 



4. Till0bselven til Grothusvatn, Sand0. Myriophyllum og Potamo- 

 geton polygonifolius i Masngde og pletvis P. nitens og submers Juncus supinus. 



d. Det ferske Vands Lithofytformation. 



Det er ovenfor naevnt, at der paa Stene i Soerne (p. 63) og i 

 Vandlobene (p. 67) findes en sparsom Plantevaext, hvis Bestanddele 

 er Mosser og Alger. Da mine Kundskaber om disse Planter er ret 

 indskraenkede og mine Notitser meget sparsomme. kan jeg desvaerre 

 ikke gaa saa meget ind paa denne saeregne Formation som onske- 

 ligt. G. Jensen (1897) og F. Borgesen (1899, p. 322 og 1901, 

 p. 204) naevner i deres Afhandlinger lidt derom. Den mest iojne- 

 faldende og vel hyppigste af Stenmosserne er Fontinalis anti- 

 pyretica, paa sine Steder ogsaa F. gracilis, men desuden kan naevnes 

 Jungermannia cordifolia, Hypnum rusciforme og rivulare, Pohlia 

 fceroensis, Grimmia alpicola rivularis, Amblystegium ochraceum, A. 

 Smithii og A. dilatatum; de vigtigste af de mange Mosser, der 

 danner Vandlobenes Randvegetation, naevnes nedenfor. 



Af Alger har jeg allerede (p. 63) omtalt den store gronne Cla- 

 dophora glomerata, som i Maengde fandtes paa Klipperne i Soen i 

 Kvalbo Ejde. 



Der er endvidere en ejendommelig Enteromorpha-Associaiion 

 i Vandl0b hojt oppe over Havet. Allerede Lyngbye (1819, p. 64) 

 naevner den, og senere omtales den af F. Borgesen (1901, 

 p. 243 — 45). Jeg har selv iagttaget den paa Fuglo i c. 200 Meters 

 Hojde i et lille Vandlob, og Borgesen har fundet den paa Stromo, 

 hvorfra ogsaa Lyngbye's Angivelse stammer. Efter B0rgesen (1902, 

 p. 492) bor Planten benaevnes Enteromorpha intestinalis prolifera. 



Foruden de faa her nsevnte storre Alger findes der naturligvis 

 en Vrimmel af mindre Alger: Gronalger og Diatomeer, fsestede til 

 Stene i fersk Vand ; blandt de mere fremtraedende er de forskellige 

 traadformede Gronalger: Ulothrix, Conferva, Microspora og Konju- 

 gater. 



e. Hydrofytformationen ved Kildevaeld og Vandlobenes Bredder. 



Mere iojnefaldende i Landskabets Fysiognomi end den nysnaevnte 

 Lithofytvegetation i fersk Vand er den Planteformation, som optraeder 

 ved Kildevaeld og langs de nedrislende Vandlob. Allerede paa Afstand 

 ser man Fjaeldenes Skraaninger ligesom aarede af lysgronne Striber, 

 der liver op mod det morkere Gronne, og man laerer snart, at disse 

 Striber betegner de smaa Baekkes Lob. Den Vegetation, der frem- 



