— 74 — 



det Plantesamfund, som jeg kalder H e d e k ae r. I Landskabet bevirker 

 denne Udvikling, at Dalbundens Overflade jaevnes noget, og at der 

 derved kommer mere Ensartethed i Plantedaekket. Saalaenge For- 

 dybningernes Overflade ligger kendelig lavere end Forhojningerne, er 

 Vegetationen paa disse temmelig tor, oftest hedeagtig, men efter- 

 haanden som Forskellen mellem Fordybning og Forhojning ud- 

 viskes, forsvinder ogsaa Forskellen i Vegetationen paa de to 

 Steder, og den hele Udvikling kan ende med, at der dannes en 

 jsevn og svagt skraanende Overflade med en Hedekaervegetation. 

 Saaledes bar Plantedaekket sandsynligvis udviklet sig i Tidens 

 Lob, og Menneskets Indvirkning i det Aartusinde, 0erne liar vaeret 

 beboede, har rimeligvis vaeret den at saette Vegetationen kunstig til- 

 bage til et allerede gennemlobet Udviklingstrin. 



Til de karaktergivende Arter i Cyperace-Sphagnum-Asso- 

 ciationen regner jegaf Blomsterplanter: Eriophorum polystachyum, 

 Juncus lampocarpus, Carex stettulata, C. flava, C. panicea og C. 

 Goodenoughii, samt af „blomstrende" (d. v. s. ikke graeslignende) Urter: 

 Ranunculus flammula , Narthecium, Caltha og delvis Leontodon 

 autumnale (oftest var. Taraxaci); af nogen Betydning er endvidere 

 mangesteds Agrostis canina og Molinia. 



Om Mosserne tor jeg ikke udtale mig ret meget. Sphagnum- 

 Arter er de mest fremtraedende ; men meget karakteristisk er ogsaa 

 den sortgronne Campylopus atrovirens, hvis taette Puder ofte da^kker 

 udstrakte Partier af Torvejorden, der da gaerne kun er sparsomt 

 bevoxede med Blomsterplanter. I de fugtige Kaer kommer andre 

 Mosser, Amblystegia (A. stellatum og intermedium), og Levermosser 

 som Pellia til. Naevnes bor endvidere Dicranum scoparium, Gymno- 

 cybe palustris, Astrophyllum hornum og Acrocladium cuspidatum. 

 Mosfloraen er meget rig og meget blandet; vi finder saaledes altid, 

 ogsaa i de egentlige, fugtige Kaer, de forskellige Hylokomier, der 

 synes mig mest karakteristiske for de lidt torrere Hedekaer. Med 

 Hensyn til Sphagnum- Avtemes Voxemaade da er der den store 

 Forskel fra deres Voxemaade under mindre insulaert Klima, at 

 Planterne aldi'ig paa Faeroerne (heller ikke i Island, saa vidt jeg 

 kender til) danner egentlige Sphagnummoser (Hojmoser); herved 

 menes Mosestraekninger, som er daekkede med et Taeppe af Sphagnum, 

 hvori de ofte ret faatallige Blomsterplanter staar spredt. Selv paa de 

 Steder, hvor jeg saa Sphagnum-Arierne mest dominerende, var der 

 dog altid saavel andre Mosser som Blomsterplanter til Stede i betydelig 



