— 77 — 



Eriophorum, Juncus conglomerate, Luzula multiflora, Potentilla erecta, Galium 

 saxatile, Festuca ovina, Rumex acetosa, Polygala serpyllacea, Selaginella, Euphra- 

 sia scotica, Pinguicula, Bellis, Ranunculus flammula, Garex pilulifera. Meget 

 rigelig Mosdaekke i Bunden. En hjembragt Prove paa Mosvegetationen indeholdt i 

 Folge C. Jensen's Bestemmelser dels' Sphagna (S. subnitens, S. Gravetii, S. cym- 

 bifolium), dels Hylocomia (H. loreum, H. proliferum, H. parietinum, H. squar- 

 rosum) og dels andre Mosser (Isothecium tenuinerve, Thyidium tamariscifolium, 

 Gymnocybe palustris, Astrophyllum hornum og Hypnum purum). 



Saerlig de to sidste Lister (Nr. 4 og 5) fjserner sig jo, hvad deres Arter an- 

 gaar, adskilligt fra den egentlige Kaervegetation og na?rmer sig staerkt til Hede- 

 ka^ret. 



Ved Hedekaer (Glumiflor- Hylocomium -Association) 

 forstaar jeg et Plantesamfund paa humussur, torveagtig Bund, 

 hvis Vandindhold kun er middelstort ; i alt Fald til visse Tider 

 kan det vsere ret ringe, medens det til andre Tider kan vaere 

 meget stort, idet Jorden kan vsere vandmaettet eller endog sat 

 helt under Vand. Paa Grund af den af og til forekommende 

 Udtorring er Bunden ikke saa sur som i Kaeret, og medens Erio- 

 phorum og Carices var de dominerende Planter i dette, maa de 

 her vige Pladsen for tardus, Juncus squarrosus og Scirpus ccespi- 

 tosus. Disse tre Planter, som her i Danmark ofte forekommer paa 

 tor Hedebund, synes stedse paa Faeroerne at foretraekke noget 

 mere Fugtighed. Paa saadan middelfugtig, torveagtig Bund er de 

 til Gengseld de vegetationsdannende Arter, og jeg mener, at man kan 

 betragte deres Plantesamfund som naermende sig til en fugtig Hede 

 uden Lyngbuske. Det findes overalt i de lavere Egne, hvor man, 

 hvis Expositionen overfor Solen havde vaeret mere gunstig, vilde 

 have truffet Lynghede. Netop paa Grund af den store Betydning, 

 som Beliggenheden i Forhold til Solstraalernes Retning har, er der 

 altid en stor Forskel paa de to Sider af en ost-vest gaaende Dal ; 

 den sydlige, nordexponerede Side er fugtigere, rigere paa Mos og 

 uden Lyngbuske, medens den nordlige, sydexponerede, er torrere, 

 fattigere paa Mos og med Lyngbuske. 



Hedekaeret, som jeg i min Rejseberetning (1901) har kaldt 

 „Nardus-Eng", „Nardus-Formation", er overordentlig udbredt paa 

 Faeroerne fra Havet og op ad Fjaeldsiderne til 3—400 Meter; i den 

 ovre Del af dets Omraade spiller Grimmia hypnoides en saa stor 

 Rolle, at vi faar et Blandingssamfund (Rejseberetningens „Grimmia- 

 Nardus-Formation"), og oppe paa Fjaeldplateauerne har vi Kaedens 

 tredje Led, den rene Grimmiahede. Den Lokalitet, hvor Hedekaeret 

 isaer er udviklet, er paa den nedre Del af Fjaeldsiderne, hvor 

 Haeldningen er bleven saa svag, at Vandbevsegelsen er ringe, medens 



