— 90 - 



ledes kan som saerlig Association udsondres Ca rex-bine rvis- 

 Luzula-sil vatica -Associationen, der staar meget naer den 

 fseroske Lynghede og paa den anden Side nser Hammervegetationen, 

 som skildres nedenfor; denne Association er den, der har mest 

 moragtig Bund, og til hvilken der oven for (p. 85) hentydes. Endvidere 

 kan naturligvis de Grseslier, som findes hojere til Fjselds, udsondres 

 fra de lavere Egnes, da flere Arter ikke gaar saa hojt over Havet 

 og andre Arter kommer til; der kan saaledes tales om en alpin 

 Graesli-Association. Og endelig kan den Association, som jeg 

 betragter som den typiske Grsesli: Anthoxanthum -Agrostis - 

 vulgar is-Associationen, optrsede i to forskellige Facies, efter- 

 som det ene eller det andet Karaktergrses dominerer. 



j — m. Klippernes Vegetation. 



Med Graeslien forlader vi de subalpine Formationer af hojere 

 Planter, der danner et uafbrudt Dsekke over Jordbunden, og gaar 

 over til at behandle dem, hvor den nogne Bund, enten fast Klippe, 

 lose Sten eller Grus, traeder frem mellem Vegetationens Bestanddele. 

 Iovrigt er de Formationer, der horer ind under denne Kategori, 

 vidt forskellige og falder i to Hovedafdelinger: Klippevegeta- 

 tionen og Fjseldmarken. For den forstes Vedkommende beror 

 det ufuldstsendige Plantedsekke paa de ugunstige edafiske Forhold, 

 idet nemlig de hojere Planter ikke er i Stand til at fseste sig paa 

 den nogne Klippe, men nodvendigvis krsever nogen Losjord for at 

 kunne leve, enten det saa bliver i en Klippespalte eller paa en 

 Klippeafsats. I Fjseldmarken er det derimod mere de ublide kli- 

 matiske Kaar, isaer Vind, som er Skyld i, at kun faa, saerlig haard- 

 fore og tilpassede Arter kan friste Livet der. 



Om begge disse Plantesamfund, saavel som om Greeslien, 

 gselder det, at de forekommer baade i de lavere Egne og til 

 Fjselds; de passer for saa vidt ikke ind under den Hoved- 

 afdeling, hvori vi befmder os: subalpine Formationer. Naar jeg 

 alligevel har behandlet Grseslien her og ligeledes vil behandle 

 Klippevegetationen, da ligger det deri, at disse Samfund er rigeligst 

 og bedst udviklede i de lavere Egne, og at deres Udseende hojere 

 til Fjselds ikke er vsesentlig afvigende, men kan betragtes som blot 

 en Depauperation af de lavere Egnes Type. Hovedgrunden til denne 

 store Overensstemmelse er at soge i, at de ydre Kaar, isaer hvad Lyset 

 og dermed folgende Insolations-Varme angaar, paa Grund af disse 

 Plantesamfunds Forekomst paa skraanende Bund er temmelig ens, 



