— Ill — 



Det er nemlig den voldsomme Vindbevaegelse, som er Hovedaarsagen 

 til Fjaeldviddernes Goldhed. 



At dette er Tilfaeldet, ser man overalt Beviser for; thi saasnart 

 der er lidt mere Lae for Blaesten, bliver Vegetationen rigere og mere 

 sammenhaengende, hovedsagelig paa Grund af den i saa Fald rigeligere 

 Forekomst af Mosser, navnlig Grimmia kypnoidcs og G. ericoides. 

 Mangesteds ser man, hvorlcdes disse Planter lister sig frem Skridt 

 for Skridt og daekker det farlige, lose Grus med deres Taeppe; til 

 Gengaeld er der ogsaa nok af Tilfaelde, hvor Vinden har faaet fat 

 i et Hul i Mostaeppet og med dette som Angrebspunkt ligesom 

 ruller Mostaeppet op og forer det bort, saa Jorden skraelles og blottes 

 (se Fig. 6); her maa Vegetationen tage fat paa bar Bund igen. 



Fig. 24. Fja?lclvidde ovenfor Velbestad paa Str0m0. Jordoverfladen er naesten 

 nogen, gruset og med spredt liggende Sten; til venstre ses dog Mostaeppe. 



(Efter Foto. af Dr. F. Borgesen. 



Denne idelige Kamp og den dermed folgende Usikkerhed i 

 Livskaar sigter de Planter, som kan leve under saadanne Forhold, 

 meget staerkt, og kun de nojsomste og haardforeste gaar sejrrige 

 ud af Kampen. Det er derfor kun faa Arter, som findes i den 

 golde Fjaeldmark. Der er naturligvis Likener paa selve Klippen, 

 saaledes som kortelig naevnt foran ; denne Lithofyt formation 

 er isaer veludviklet paa de Plateauer, hvor det er den faste Klippe 

 og ikke Gruset, som dominerer (se Fig. 17). Gruset er altfor 

 bevaegeligt til at baere nogen Bevoxning; uden Tvivl soger stadig 

 nye Liken-Kim af faeste sig paa Grusets Smaasten; men enhver ny 

 Storm vil saette disse i rullende Bevaegelse og derved paa Grund 



