— 179 — 



Det andet er ved Igdlokasik. hvorfra han bar sendt en Prove hjeni 

 af en saadan Glyceria-Strandeng, hvor man ser en Msengde smaa 

 Fucusplanter indblandede i Grsestaappet, som er dannet af Glycerin 

 vilfoidea. Deichmann bemaerker, at det ikke ser ud til, at Jorden 

 skyder ud, men at man langt snarere faar Indtryk af, at Landet 

 saenker sig ned i Havel, resp. at Havniveauet stiger. Jeg maa her- 

 til sige, at jeg ikke tror, at man af disse Strandenge kan slutte 

 noget angaaende en Niveauforandring af Havet. Den modtagne 

 Prove af Plantetaeppet indeholder en Msengde smaa, for Storste- 

 delen ikke over 2 cm. hoje Fucus-Planter, uden Blserer og sterile. 

 De er ialtfald for Storstedelen fsestede til Glyceria-Rhizomerne eller 

 til de ganske smaa Sten, som findes i den sandede Jordbund. 

 Denne ejendommelige Blandingsvegetation beror aabenbart paa 

 Glyceriaens Evne til at taale daglig Overdsekning af Saltvand, saa 

 at den er i Stand til at vokse i samme Niveau som Fucus vesicu- 

 losus, og denne kan paa de paagseldende beskyttede Steder nojes 

 med saa ubetydelige faste Substrater som Glyceriarhizomerne og 

 de smaa Sten. Den ringe Storrelse af Fucus-Planterne vidner for- 

 ovrigt om, at de kun trivedes daarligt paa dette Sted. Maaske 

 vilde en naermere Undersogelse vise, at Fucus her vokser over sit 

 scedvanlige Niveau, og at den saettes i Stand dertil ved, at Glyceria- 

 tseppet tilbageholder Vand under Ebbetiden. Om Strandengen 

 ved Julianehaab oplyser Deichmann, at den er daekket af Is i et 

 halvt Aar. 



Om Forholdene paa Yderoerne udfor Julianehaab har Deich- 

 mann ogsaa meddelt nogle Bemaerkninger. Der ude, hvor Don- 

 ningen staar hojt en stor Del af Aaret, spiller Fucaceerne ingen 

 Rolle, men Fucacebaeltet er erstattet af finere, mest gronne Alger; 

 men disse Alger gaar hojt op over hojeste Hojvandsmaerke, eller 

 med andre Ord saa hojt, som de kan naaes af Donningens Sprojt 1 ). 

 „Netop paa denne Straekning sidder Isfoden om Vinteren. I det 

 steerkt bevsegede Vand gaar den ikke laengere ned end til Hojvands- 

 mserket. Ovenover dette Baelte fmder man Klipperne vegetations- 

 lose i stor Udstraekning, hvilket turde bero paa, at de idelig over- 

 saltes men ikke faar Fugtighed nok for Vandplanterne og for meget 

 Salt for Landplanterne, hvilket maaske bedst godtgores ved, at 

 smaa Fordybninger, der ligger nser nok ved Fja>ren til at fyldes 



') Deichmann er tilb0Jelig til ;il tin. at Laminaria-Vegetationen oaar tojere 



o]) her ude end inde paa mere beskyttede Steder. 



