— 299 — 



at forlaenge Likenernes Vegetationstid efter at f. Eks. en Regnbyge 

 har passeret Klitten, og dette spiller sikkert en meget stor Rolle i 

 de paagseldende Arters Husholdning. 



Forovrigt har de fleste Arter vel differentierede, tildels maeg- 

 tigt udviklede Barklag. Deri mod lindes naeppe her den hos visse 

 Jordlikener 'forekommende Konglutinering af Marvlagets Hyfer. 



Fasthaeftning til Substratet sker paa den for Barklikenerne 

 saedvanlige Maade, som angivet af Lindau (1895); Fasthaeftningen 

 ses paa mine Fig. af Lecanora varia, Lecidea parasema sbsp. 

 enteroleuca v. elaeochroma. Her tilfojes nogle Detailler om de en- 

 kelte Arter: 



Usnea barbata L. (paa Salix repens og Hippophae rhamnoides) 

 er ikke almindelig i Klitten. Farven er gron (o: med ringe Ud- 

 vikling af Hudfarvestoffer og med gennemskinnende Gonidier), un- 

 dertiden noget brnnlig paa de aeldre Podetiegrene. Thallus forsynet 

 med en central Stereomstraeng, der giver det Dragstyrke. Bark- 

 laget enormt udviklet. 



Ramalina polymorphs sbsp. farinacea L. Ret almindelig paa 

 Klittens Salix repens, Hippophae, Rosa canina. Farven er gron, 

 Farvestofudvikling svag. Barklaget kaempemaessigt. 



Xanthoria parietina L. er ret almindelig paa Hippophae, Sa- 

 rothamnus, Myrica, Rosa canina. Farven er, efter de forskellige 

 Vaekstpladser — alt efter Belysningens Intensitet — fra bleg gron 

 til straalende rodgul. Den pseudoparenkymatiske Bark var paa 

 de maalte Snit ca. 16 /x. Det er forovrigt ukendt, hvor godt eller 

 hvor slet denne storcellede Bark loser sin Opgave som Fordamp- 

 ningsvsern i Sammenligning med den Barktype, som forekommer 

 hos f. Eks. Gladonia foliacea (se denne), hvor Barklagets Cellerum 

 er staerkt indsnsevrede. 



Parmelia olivacea L. Almindelig paa Salix repens, Hippophae, 

 Myrica, Rosa canina. Lysvsern i Form af kraftig, brun Farve i 

 det iovrigt meget tynde Barklag; veksler —efter Lysintensiteten — 

 fra bleg olivenbrun til sortbrun. 



Parmelia physodes L. Almindelig paa Salix repens, Hippophae, 

 Myrica. Lovets Overflade gron, (ingen eller ganske forsvindende 

 Farvedannelse). Paa Undersiden er Barken blegbrun til kulsort 

 efter Vsekstpladsens Lysintensitet. At Undersiden farves af Lyset, 

 maa vist nok forklares saaledes, at det der forekommende Farvestof 

 er et Stofskifteprodukt, der dannes rigeligst paa lyse Vaekstpladser, 

 men iovrigt ikke kan spille nogen Rolle som Lysvaern. Midten af 



