- 308 — 



pag. 22) desvaerre er fejlagtig. — Farven er paa de stserkest be- 

 lyste Steder intensiv brun: Vsern mod Lys. Dens Vandlednings- 

 evne angives af Zukal (ogsaa citeret af Mentz) at vaere ringe; dette 

 er dog en i hoj Grad betinget Sandhed. Zukal tsenker ved sin An- 

 givelse paa den inde i Planten stedfindende Vandledning, og at 

 denne er ringe, er sikkert rigtigt. Derimod har hverken Zukal eller 

 Mentz vseret opmserksomme paa den udvendige Vandledning, der 

 efter mine Iagttagelser er meget betydelig. Hermed forholder det 

 sig saaledes (se Fig.): Thalluslapperne staar i Reglen opret eller 

 skraat opstigende; naar et Regnvejr passerer over Heden, falder 

 Draaberne, (Nedb0ren er jo som bekendt Likenernes vigtigste 

 Fugtigbedskilde), paa de fladt udbredte Thallusender ; derfra glider 

 de ned ad L0vets Overflade, der er rendeformet indrullet; en 

 enkelt Draabe kan saaledes ved at lobe ned langs denne Nedlobs- 

 rende vsede nsesten hele dens Overflade. Her fra gaar Vandet 

 gennem det (i Sammenligning med Barklaget paa Undersiden) rela- 

 tiv tynde Barklag og lige ind til de neden under liggende Gonidier. 

 Denne Liken har saaledes i Virkeligheden et saa fortrinligt Apparat 

 til Indfangning og Udnytning af Nedboren som maaske ingen anden 

 Hedeliken! — Langs Lovets Rande sidder talrige tapformede For- 

 lsengelser, hvis Betydning er ukendt; muligvis har ogsaa de (som 

 » Zukal hsevder) Betydning for Vandforsyningen , (se Fig.). Naar 

 Spermogonierne fremkommer, sidder de altid paa Spidsen af disse 

 Forlaengelser. 



Paa Lovets Underside ses talrige hvide Pletter. Et Tvsersnit 

 viser meget interessante Bygningsforhold. Lovets Midte bestaar af 

 et intercellulgerrigt Marvlag, der paa den morfologiske Over- og 

 Underside er begrsenset af msegtige Barklag. Oversidens er tyndest, 

 ofte knap halvt saa tykt som Undersidens, (ikke „omtrent lige 

 tykke" som Mentz angiver). Under dette Oversidens Barklag ligger 

 Gonidiehobene, (Mentz har vendt op og ned paa „Overside" 

 og „Underside" i sin Beskrivelse). Begge disse Barklag er for 

 0vrigt ens byggede, med talrige ret store Gellelumina i deres 

 distale Partier og med bruntfarvede Vsegge. Laengere inde er 

 Barklaget sserdeles homogent nsesten uden synlige Cellegraenser og 

 Gellerum. Inderst bliver det noget mere porost og gaar pludselig 

 over i Marvlaget. 



Hele dette Barklag er meget interessant; det er naturligvis 

 forst og fremmest et Vaern mod overdreven Transpiration; dernaest 

 fungerer det som Styrkevaev, idet de oprette Thalluslapper er for- 



