— 315 - 



Likener som med Held skulde konkurrere med Mosset maatte 

 1) have lodret Vaakst, 2) vokse mindst lige saa hurtigt som paa- 

 gaeldende Mosart. Forstnaevnte Krav tilfredsstilles i Yirkeligheden: 

 Der er hidtil kun fundet Busklikener, der undertiden faar en aldeles 

 faenomenal Laengde ved at vokse omkap med Mosset (saaledes f. Eks. 

 Rensdyrlav og Cladonia uncialis). — Andet Krav kan maaske kun 

 faa danske Likener tilfredsstille. Jeg har selv iagttaget, at f. Eks. 

 Rensdyrlav paa enkelte Steder har kunnet holde Skridt med Grim- 

 mia en Tid lang; der er saa indtraadt en saerlig kraftig Vaekstperiode 

 for Mossets Vedkommende, og Rensdyrlavet er bleven begravet i 

 Mostseppet, saa at kun de 0verste Spidser rager op. — I sygelige 

 Moskaer vil eventuelt Likenerne kunne trives bedre end Mosset og 

 haevde Pladsen, hvilket jeg dog ikke selv har nogen sikker Iagttagelse 

 for, saaledes som det kendes fra russisk Lapland (Kihlman). 



Vandmaengden i Kaerene er nseppe i og for sig til Hinder for 

 en kraftig Likenvegetation , naar undtages Flertallet af Sphagnum- 

 kserene. Ellers maa Vandet antages at virke indirekte skadeligt ved 

 at give Mosset Sejren i Haende over for Likenerne. idet Mossets 

 Laengdevaekst betydelig foreges ved rigelig Vandtilforsel. 



Det forstaas af det her udviklede, at Moskaerene viser sig meget 

 likenfattige: Konkurrencen er for haard. Likenerne udsaettes alt for 

 ofte for Overvoksning og Hungerdod. 



De Likener, som hidtil er noterede, i Reglen i faa Eksem- 

 plarer, er: 



1) Polytrichumkaar: (har jeg ikke selv set; omtales af Borgesen & 



Jensen, men uden Angivelse af Likenfund). 



2) Grimmiakaer: Cladonia uncialis (L.) Web. 



— rangiferina L. 

 furcata (Huds.) Schaer. 



Cetraria islandica L. 

 Cornicularia aculeata Ehrh. 



3) Dicranumkair: Cladonia uncialis (L.) Web. 



4) Sphagnumkaar: Cladonia rangiferina (L.) (set en enkelt Gang 



i ringe Msengde). 



KAP. 4. 



Moselikener. 



1 vort Land har vi to Hovedtyper af Moser: Kaermoser og 

 Sphagnummoser. Idet jeg henviser til Warming (1895) angaaende 

 den udforlige Beskrivelse af disse Moser, skal jeg blot fremhaeve 



