— 320 — 



fra Prof. G. V. Prytz ikke helt igennem rigtig, og desuden mangier 

 de efter Vaupells Tid indf0rte Traearter. Efter Prytz skal vore 

 Traeer ordnes saaledes: ^Edelgran, Rodgran, Bog, Lind, Avn, Bjaerg- 

 fyr, L011, Aim, Eg, Ask, El, Pil, Birk, Asp, Laerk. Se ogsaa War- 

 ming 1895, S. 13. 



De enkelte Traearter behandles nedenfor i den anforte Orden; 

 jeg bemaerker dog her, at selvfolgelig ikke alle de samfunddannende 

 Traearter har kunnet orntales, da et saadant Arbejde vilde kraeve 

 en enorm Tid. Her gennemgaaes derfor ret indgaaende de mest 

 udbredte Skovarter, medens de mindre vaesentlige er sat i Paren- 

 thes og kun behandles ganske kort; af flere af de ovennaevnte 

 Traeer ejer vi overhovedet ikke her til Lands normale Skove. 



(1. iEdelgraii [Abies pectiiiata DC.]). 



iEdelgran daekker hos os knap 1 Kvadratmil Land. En samlet 

 Bevoksning har jeg haft Lejlighed til at undersoge i „Kongelunden" 

 og kan meddele om dens Naturhistorie, at den kaster mere Skygge 

 end Rodgran, hvorfor Skovbunden er naesten vegetationsblottet og 

 Traestammerne likenfrie ligesom hos Rodgran. 



Fritstaaende iEdelgran, der er blevne lysstillede ved at Nabo- 

 traeerne er faeldede, har derimod — ganske i Samklang med det 

 rigelige Lys — en taet Vegetation af Likener (Bladlikener); saaledes 

 fandt jeg i Tisvilde paa fritstaaende, hojstammede iEdelgraner en 

 maegtig Vegetation af 



Ramalina polymorpha sbsp. farinacea L. 

 Evernia Prunastri L. 

 Parmelia saxatilis L. 

 Variolaria amara Ach. 

 Lecanora subfusca L. 



— varia v. straminea Stenh. 



Paa Randtraeerne i en lukket Vegetation i Kongelunden, hvor Skov- 

 bunden var daekket af Naale, Mos og Graes og hvor Plantagens 

 indre Traeer var ganske likenfrie, fandtes rigelige Maengder af Evernia 

 Prunastri, Parmelia physodes, Ramalina polymorpha sbsp. fastigiata. 

 Iovrigt ligner denne Traeart Rodgran saa meget i Skyggegiv- 

 ning og alle saadanne Forhold, der influerer paa Likenvegetationen, 

 at der ikke behoves en udforlig Skildring af dens Naturhistorie, 

 men blot en Henvisning til Omtalen af den hos os langt mere ud- 

 bredte Rodgran. Jeg pointerer her blot, at Hovedreglen for det 

 sunde ^Edelgransamfund er: Ingen Likener paa Jordbunden eller 



