— 328 — 



Levfri er Skoven altsaa i ca. 200 af Aarets 365 Dage. Det er klart, 

 at der med dette Lovfald folger store Forandringer i Fordelingen 

 af Lyset i Skoven paa de forskeilige Aarstider og det kan nu let 

 vises, at den i Bogeskoven forekommende Likenvegetation alene har 

 Bogens Vinteraflovning at takke for sin Tilvaerelse, idet de bladlose 

 Traeer gennemlader Vinterens Lys med stor Styrke gennem sine 

 Kroner, (der gaar dog formodentlig 1 k af Lyset tabt), og lader det 

 komme Likenerne tilgode. Desvaerre haves — mig bekendt — ingen 

 Undersogelser over danske Bogeskoves Lysforhold. Wiesner har 

 undersogt Lysstyrken i Bogeskoven (se Hauch & Oppermann 1902 

 pag. 52), og nans Resultater kan overf0res paa vore Skove , da de 

 angaar relative, ikke absolutte Lysstyrker. Han fandt, at Lysstyrken 

 d. 28. Oktober ved Middagstid i en Bogetykning var 0,08 af Lys- 

 styrken paa en aaben Plads i Skoven; det var halvskyet og Bogen 

 var delvis aflovet. Man ser altsaa, at selv en delvis aflovet Skovs 

 Kroner sluger en nmaadelig Moengde Lys og hindrer dets Adgang 

 til Stammer og Jordbund. En helt lovet Bogeskov vil naturligvis 

 standse endnu mere Lys, hvilket er af den aller storste Betydning 

 for Likenerne (og de ovrige Folgeplanter). Navnlig i Vinterhalvaaret 

 vilde en lovet Bogeskov vaere meget mork og udsaette Likenerne 

 for at lide Hungerdoden. Bogeskoven er saaledes lysere end Gran- 

 skoven, men morkere end alle andre Arter af vore Lovskove og 

 danner i den Vaupellske Lysraekke den yderste Graense for, hvad 

 Likenerne kan taale i Retning af Lysmangel; som vi saa ovenfor 

 er jo Granskoven for merk til at huse Likener! 



Bogestammerne er daekkede af talrige Likener, der assimilerer 

 antagelig livligst om Vinteren og Vaaren, disse Skovens lyseste 

 Perioder. 



Foruden Lovfaldsforholdene spiller en anden Faktor, Hegn- 

 ormenes Virksomhed i Skovbunden , en maegtig Rolle. De ned- 

 faldne Blade dekomponeres jo af de naevnte Dyr (se P. E. Miiller 

 1878—81); der hersker en evig Uro i det lose Bladdaekke paa Jord- 

 overfladen, Bladene rodes rundt, vendes og drejes, traekkes delvis 

 ned i Ormehullerne, kort sagt: Bladda?kket og Mulden er sikkert 

 en lige saa urolig Bund som det lose Flyvesand i Klitterne; dette 

 er skaebnesvangert for Likenerne, og det viser sig da ogsaa, at hele 

 Muldbunden i Bogeskoven er blottet for Likener, ikke 

 som Folge af Lysmangel, men paa Grund af Regnormenes 

 Faerden og den aarlige Fornyelse af Bladdaekket. 



Totalbilledet af Bogehojskoven paa Muldbund og dennes Liken- 



