- 336 — 



arters Vedkommende. Hauch & Oppermann angiver (1. c. pag. 490), 

 at Bundfloraen i seldre Bevoksninger er 1) Grees eller 2) (oftest) for- 

 skellige Mosser (forskellige Arter efter Lysekspositionen). — Skovens 

 Udviklingshistorie, der endnu er lidet kendt, viser os ofte de unge 

 Bevoksninger (paa Lynghede, Indsande, Klit) i taetsluttede, morke 

 Bestande, der efterhaanden tyndes mere og mere ud, saa Bestanden 

 bliver mere aaben og lys. I. P. F. Bang (1891) samt Hauch & 

 Oppermann angiver dette Forhold, der vist nok vil vsere rigtigt 

 paa de Arealer, vi her i Landet anvender til Bjsergfyrkulturer, 

 medens de tilsvarende Naturskove — som paavist af P. E. Miiller 

 (1886 — 89) — danner morke, tsette Bestande med en vegetationslos 

 Skovbund, ganske som Rodgranen hos os. Medens Udlandets Skove 

 vel maa have en staerkt skyggetaalende Likenvegetation eller maaske 

 belt mangier en saadan, er vore hjemlige Bevoksninger ngermest at 

 parallelisere med lysstillede Graner, Morbog etc.; vi har ikke den 

 teette, morke Skovs Flora, men den aabne, delvis forblaeste Skovs 

 Likenliv og med en Bundflora af Mos, Graes eller Likener. 



Dette er det forelobige Indtryk af Skoven. Udreder vi nu de 

 herskende Samfundsforhold i Enkelthederne, kommer adskilligt inter- 

 essant for Dagen. 



Trseerne i vore aeldre Bestande gennemlader meget Lys; 

 Barken er derfor besat med et rigt Flor af Busk- og Bladlikener, 

 der ofte som tykke Totter og Skseg hsenger ned fra Stammen 

 ganske som hos Picea alba, der jo i Vest- og Nordjylland plantes 

 Side om Side med Pinus montana. Talrigst er: Usnea barbata, 

 Cornicularia jubata, Parmelia physodes, P. saxatilis, Evernia Pru- 

 nastri, Cetraria glauca, alle fotofile, torhedtaalende Arter med vel- 

 udviklede, tildels msegtige Barklag; de er for evrigt omtalt naermere 

 under Hvidgran (se ovenfor). — Men andre, mindre fremtreedende 

 Arter findes (se Listen). 



Jordbundsfloraen er, som omtalt, oftest Mosser. I Tvaer- 

 sted Plantage fandt jeg indblandet mellem disse en Del Fanerogamer 

 (Anthoxanthum, Salix repens, Garex Goodenoughii). Tilstedeva^relsen 

 af et Mosdaekke lader formode, at hverken Regnorme eller andre 

 Dyr roder i Jorden; der er altsaa fra den Side intet til Hinder 

 for en Likenvegetation. Anderledes med Konkurrenceforholdet 

 mellem Mos og Likener, der erfaringsmaessigt i vore Skove oftest 

 ligger under i Kampen med Mosset. Kun faa Steder fandt jeg, 

 indstroet mellem Hypnaceerne, nogle faa Cladonia rangiferina og 

 Cladonia amaurocrcea (Tvsersted Plantage). — Naar Hauch & Opper- 



