— 339 — 



Lys gennem sine Kroner end Bogen. — Forekomsten af Lepraria 

 og Galiciaceer i saa overvaeldende Meengde er ejendommelig. Som 

 bekendt er Lepraria Navnet paa alle misdannede Likener, der er 

 opl0ste i en pulveragtig graagron Masse, oftest uden tydelig Vsekst- 

 rand. Sygdommen kan rainme saerdeles mange Likener og foraar- 

 sages af et Misforhold mellem Likensvampens og Likengonidiernes 

 Vaeksthastighed, idet Gonidierne formerer sig saa yppigt, at Svampen 

 ikke kan folge med eller da i hvert Fald ikke beherske Likenens 

 ydre Form , saa at det i Reglen ikke kan bestemmes , til hvilken 

 Art den paagaeldende Lepraria henhorer. Der haves alle mulige 

 Stadier mellem den morfologisk veludviklede og den leprost hen- 

 faldne Liken. Selvfolgelig er Arter med lidet udviklet Barklag mest 

 disponerede til Leprositet. Andre Arter, der har tyk Bark (Rama- 

 lina, Usnea), henfalder naeppe til Lepraria. Her bliver Leprositeten 

 begraenset til enkelte Steder paa Thallus, hvor Barken i Forvejen 

 er ret tynd; vi har da at gore med begrsensede „Soraler", Pletter, 

 hvor Gonidierne traeder ud af Barken, kun lost omspundne af Hyfer. — 

 Hvad der begunstiger Gonidiernes Vaekst (Fugtighed og tempereret 

 Lys) vil altsaa fremkalde eller begunstige Sorediedannelse og Lepro- 

 sitet. (For at undgaa enhver Misforstaaelse henviser jeg til, at denne 

 Fremstilling af Leprositetens Vaesen sserlig er baseret paa de af 

 Birger Nilson (1903) foretagne Undersogelser). 



Netop dette Forhold har vi i Egehojskoven samt i de Samfund, 

 der er lyssvagere, staar nedenfor Egen i den Vaupellske Lysreekke. 

 Egens sprukne Bark er om Vinteren relativt vel forsynet med 

 Fugtighed, der lettere fanges og fastholdes af de talrige Barkfurer 

 end af en glat Stamme som Bogens. Her er da, navnlig i Furernes 

 Bund, ganske lignende Forhold til Stede som f. Eks. ved Foden af 

 fugtige Mure ; Vandet staar leenge stille i Ujaevnhederne ; alle Liken- 

 kim (Soredier etc.), som har sat sig fast der, naar ikke til at blive 

 veludviklede Individer; Gonidierne vokser for voldsomt og vi faar 

 tilsidst hele Stammer overtrukket med Lepraria, navnlig dog i 

 Barkfurernes Bund. Det er overordentlig interessant at drage 

 Sammenligningen mellem denne sunde Egehojskov med de store 

 Leprariamasser og Caliciaceer paa den ene Side og saa Egekrattene 

 paa den anden Side ; hist det tempererede Lys, den ret fugtige Bark 

 og dermed folgende Leprariavegetation, — her det stserkere Lys og 

 voldsomme Torke og dermed folgende Rigdom paa tykbarkede Ra- 

 malina, Parmelier etc. samt nsesten totale Mangel paa Lepraria, 

 Galiciaceer, Graphideer og naesten alle andre, mesofilt byggede 



23* 



