— 349 — 



Karakterlikenerne er omtalte ovenfor; Figurerne og Figur- 

 forklaringerne giver i ovrigt Oplysninger om de fleste af de sjaeldent 

 eller lidet hyppigt forekommende, der jo — som saedvanlig — er 

 Karakterlikerne langt overlegne i Artsantal. 



Jordbundens Plantedaekke er for Vortebirkens (B. verrucosa) 

 Vedkommende oftest Graes, for Hvidbirkens (B. odorata) ofte Lyng 

 (idet den hyppigst forekommer paa Lyngmoser). I Graes bunden 

 mangier Likener totalt, uvist om dette er en Folge af Regnorme- 

 roden eller om Graesset selv formaar at konkurrere Likenerne ud. — 

 Lyngmosens Likenflora er omtalt ovenfor. 



11. Poppel (Populus). 



Alle vore Arter forekommer hovedsagelig som Landevejs- og 

 Alletraeer. Kun Populus tremula, Baevreaspen lever vildt, spredt 

 ud over Heder og Krat, navnlig i Jylland. (Likenvegetationen paa 

 Kratpoplerne or omtalt under Egekrattene.) — Alle de plantede 

 Arter stemmer saa noje overens som Likensubstrater, at de kan 

 behandles under eet. Poppel skove har jeg intet Steds set; Be- 

 stande er jo overhovedet meget sjaeldne (Hauch & Oppermann). 

 Beskrivelsen af Likenvegetationen kommer derfor til at dreje sig 

 om fritstaaende Traeer. Da Poplen jo er et endnu mere ud- 

 praeget Lystrae end Birken, er der vel for ovrigt ikke megen Forskel 

 paa Samfundspopler og fritstaaende Individer. 



Lotsy har beskrevet Likenvegetationens Udviklingshistorie paa 

 Landevejspopler ved Gottingen (Lotsy 1890). Han angiver, at 

 Vegetationen paa de yngre Traeer og de aeldre Traeers unge Grene 

 bestaar af Skorpelikener, navnlig Lecidea parasema sbsp. enteroleuca 

 v. elaeochroma og Lecanora subfusca. Senere indvandrer Physcia 

 stellaris sbsp. hispida, tilsidst Xanthoria parietina og enkelte andre 

 Bladlikener. Vegetationen paa de unge Popler er altsaa Skorpe- 

 likener, der senere erstattes af Bladlikener. — Ganske den samme 

 Udviklingshistorie har jeg selv set ikke alene paa vore inden- 

 landske Landevejspopler men ogsaa paa fritstaaende El, Lon, Ask, 

 Ron etc. Overhovedet kan det fremhaeves som en Regel, at alle 

 Traearter gennemlober analoge Udviklingsstadier m. H. t. deres 

 Likendaekke. 



Den endelige, blivende Vegetation er som sagt et taet Taeppe 

 af Bladlikener, i Reglen Physcia stellaris f. hispida. der oftest 

 daekker Traeerne som et taet Laad, hvori andre Bladlikener op- 



