— 359 - 



Nabofelterne , er forstaaeligt hos Likener under saa extreme Lys- 

 og Varmeforhold. 



Det er oven for anf0rt, at lithofile Skorpelikeners Farver kan 

 inddeles i 2Grupper: Graa (resp. hvidlige) og stserktfarvede (mest 

 gule eller brune); vi finder da her igen de to Typer, som allerede 

 flere Gange er omtalte under Behandlingen af Klit-, Hede- og Trse- 

 likener. (Graa er f. Eks. Lecanora atra, L. cinerea, L. varia, Buellia 

 canescens, Urceolaria scruposa etc. Gule er f. Eks. Placodium 

 murorum, P. vitellinum. Brune (eller nsesten sorte) Rinodina 

 sophodes, Buellia badioatra. 



Foruden disse Farveforhold kan altsaa Feltdannelse (og ofte 

 veludviklede Barklag) anses for Stenlikenernes Saerkende. 



Bladlikenernes Barklag er gennemgaaende meget betydelige. 

 Deres Farver kan ligeledes ordnes i de to bekendte Grupper (Par- 

 melia saxatilis v. omphalodes og Physcia aquila er staerkt brune, 

 Xanthoria parietina gul (i meget stserkt Lys rodgul), Physcia stel- 

 laris og Parmelia saxatilis (Hovedarten) er lyst graa). 



Stenlikenernes almindelige Typer: De aldrig leprose, aldrig 

 soredi0se (eller da i det hojeste isidiose), tykbarkede, feltede ofte 

 staerkt farvede Arter er saa himmelvidt forskellige fra de blege, 

 sorediose, aldrig feltede Typer fra de skyggefulde Skove! Sammen- 

 ligningen mellem dem viser karakteristiske Forskelligheder, der uden 

 Vanskelighed forklares ud fra de to forskellige Vsekstpladsers vidt 

 forskellige Egenskaber, — paa den ene Side den skyggefulde, relativt 

 luftfugtige Skov, paa den anden Side Klipperne med den bagende 

 Torke og det smseldende Lys. 



Om de anatomiske Detailler hos de vigtigere af Placodiumbseltets 

 Arter, se Figurerne. — 



I Ramalinabaeltet dominerer den umaadelig tykbarkede Rama- 

 lina polymorpha sbsp. scopulorum, der konkurrerer alle eller nsesten 

 alle Skorpe- og Bladlikener ud. 



b. In dfjse Ids likener. Medens Kystklipperne har en for- 

 holdsvis meget artsfattig Flora, er denne meget rig paa Jndfjreldet. 

 Ganske vist er det her som overalt nogle faa Arter, der ved 

 Masseoptrseden dominerer Vegetationens Fysiognomi , men mellem 

 disse Karakterlikener er fundet talrige Arter, der fysiognomisk spiller 

 en langt mindre Rolle, men dog forekommer mere eller mindre 

 hyppigt. Naturligvis har jeg ikke kunnet undersoge disse Likener 

 hver isaer, men Karakterlikenerne giver jo ogsaa her netop det 



