— 361 — 



kan for ovrigt suppleres med hele den lange Liste over Skorpe- 

 likener, som anfores neden for. Naar disse har vegeteret nogen 

 Tid paa Stenen og delvis gravet sig ned i den og korroderet dens 

 Overflade, er Substratet skikket til, at de forste Bladlikener omsider 

 kan indvandre; jeg noterede af saadanne (paa Ifv0): Parmelia in- 

 curva, P. saxatilis, (i store Masser) samt dens Varietet omphalodes, 

 P. conspersa , P. physodes, Evernia furfuracea , Cetraria glanca, 

 Umbilicaria polyphylla, U. pustulata. Disse overvokser efterhaanden 

 Skorpelikenerne, udsulter dem og gor sig til pas paa det af dem 

 bearbejdede Substrat; vi har da under Bladlikenerne et tyndt Lag 

 af lossprsengte Mineralkorn, iblandet med de dode Rester af Skorpe- 

 likenerne. — Det synes virkelig, at Bladlikener ikke selv formaar at 

 bebygge nyblottede Stenoverflader uden Skorpelikeners Mellemkomst. 

 Imidlertid kan der nu ske folgende: Enten dor en skon Dag 

 ogsaa Bladlikenerne; det lille Jordlag, som fandtes under dem, 

 vaskes vsek af Regn, og nye Skorpelikener tager fat paa ny med 

 at opdyrke den blottede Flade, — eller der indvandrer mellem 

 Bladlikenerne forskellige Mosser (Dicranum, Hyloconium etc.) eller 

 Busklikener {Cladonia rangiferina, C. gracilis, C. uncialis, C. squamosa, 

 C. degenerans, C. coccinea, Cornicularia acideata, Splicer ophor on). 

 Er dette Tilfseldet, undertrykkes efterhaanden Bladlikenerne; Busk- 

 likenernes (eller Mossernes) Hyfer fsestner sig i det torre, lille Jord- 

 lag, gennemspinder det og begynder nu en livlig, lodret Vaskst, der 

 efterhaanden forer til Dannelsen af et tyndt Morlag (Torvelag) paa 

 den ssedvanlige Maade. Da Mosser og Busklikener fortrinsvis ssetter 

 sig fast i de (faa Millimetre dybe) Gruber og Skaale i Stenens 

 Overflade, bliver det disse, der tidligst fyldes med en lille, maaske 

 ofte blot tommebred Torvedannelse. Efterhaanden breder disse 

 Dannelser sig ud til Siden , flere smelter sammen, og efter lange, 

 mojsommelige Tiders Forlob faar vi saa maaske hele Stenoverfladen 

 lige ud til den omgivende Kamme af Morseneaflejringer daekket af 

 en tynd Torv, der stadig vokser i Tykkelse ved at Mossers og Li- 

 keners dode Rester aflejres. Mangen en lille, flad Stenkuppel, der 

 fordum tittede op mellem Morgeneaflejringerne , begraves efter- 

 haanden paa denne Maade og hele store Strsekninger forvandles 

 fra at have rigeligt Grundtjseld ragende frem i Dagen til at faa 

 dette hyllet i et Torvedaakke. Men det tager Tid! — Paa Ifvo, 

 hvor jeg oprindelig fik 0jnene op for denne Udviklingsgang, var 

 denne Torvedannelse paa et enkelt Sted meget staarkt fremskreden; 

 mange Stenpartier var daskkede af Torv, hvor Likener og Mosser 



