4 MÁGOCSY-DIETZ S. 



hogy úgy mondjam tudományunk demokratizálásához, jó magyarán 

 mondva népszerűsítéséhez. Ez iparkodásunkban békével dolgoztunk és szak- 

 osztályunk az utóbbi száz ülés folyamán csak kétszer mutatta a nyugtalanság 

 jeleit, egyszer amikor az objektív kritika határán a vita hevében túl- 

 csapongva kereste a kérdés megoldását, máskor pedig, amikor a sza- 

 bályzat megalkotását és az elnökség három évi váltakozását sürgette. 

 Ez utóbbit elfogadva a szabályzat helybenhagyását nyugodtan várjuk 

 Társulatunk választmányától, mert hiszen azóta anélkül is békével és 

 nyugodtan folytatjuk örvendetes munkásságunkat. 



Munkálkodásunk ugyanis mindig örömmel tölt el bennünket, de 

 ezt az örömet meg-megszakitották veszteségeink, amelyeket fájdalmas 

 emlékezettel sorolok fel Elveszítettük 1905 április 14-én Staub 

 Móricot, 1905 július 17 én Borbás Vincét és 1910 január 

 2-án Simon kai Lajost, a három jeles munkásságú, szorgalmas 

 botanikusunkat, kiknek emlékét tudományunk nem egy értékes kincse 

 őrzi. Elveszítettük még A If öl d i Flatt Károlyt 1905 febr, 10-én,. 

 Feichtinger Sándort 1906-ban ésCsató Jánost 1913-ban. 

 Fájdalmas érzést kelt bennünk Társulatunk volt elnökének, Wartha 

 Vincének elhunyta is, aki már szakunk iránt való érdeklődésénél 

 fogva is közel állott hozzánk és kinek jóakaratát szakosztályunk hálá- 

 san foglalta emlékezetébe Épp úgy fájlaltuk Lengyel Béla elnökünk 

 elhunytát is, aki első titkári működésében a szakosztályok megalaku- 

 lását vitte keresztül. 



Elhunyt jeleseink közül S i m o n k a i emlékét szakosztálybeli 

 alapítványunk, a M. N. Múzeumban őrzött arcképe és gyűjteménye, 

 Borbás emlékezetét őrzi pedig a budapesti tudományegyetemi nö- 

 vényrendszertani intézetben elhelyezett gyűjteménye és a hitvesi önfel- 

 áldozó szeretet állította szép síremléke a kerepesi-úti temetőben, d& 

 legtartósabb aere perennius őrzik emléküket tudományos munkáik 

 maradandó becsű eredményei. 



Szakosztályunk súlyosan érezte a nagy veszteségeket és ha az 

 elköltözőitek helyét nem is tudta pótolni, fokozottabb munkával kívánt 

 helyt állani a fiatalabb nemzedék munkájával. Szakosztályunk így meg- 

 újhodva akaxja célját elérni, amely célok nem változtak ma sem. 



Jövő teendőnk közé soroljuk, hogy a mi zászlónk köré minél 

 nagyobb számmal gyűjtsük a szaktársakat. És erősen él bennünk a 

 remény, hogy a mai időket követő győzelmünk megszabta béke meg- 

 teremti azt a társadalmi megújhodást, amelyben nemzetünk felismerve 

 a tudomány nagy értékét, velünk fog a béke munkájában tartani. 



Számítunk e munkában társadalmunk minden rétegére, hisszük, 

 hogy felismeri, miszerint a mi scientia amabilisünk egyszersmind 

 scientia utilis is. 



S itt gazdatársadalmunk közreműködésére számítunk, amely 

 tudja, hogy ez a föld „ápol és eltakar". De hogy ápoljon, nekünk 

 kell őt megértenünk és kellő hozzáértéssel foglalkoznunk vele, A mi 

 tudományunk adja meg erre a módot ! 



Ezt kell tanárainknak, különösen középiskolai tanárainknak i& 

 megérteniök, hogy annál nagyobb eredménnyel kelthessék fel tanítva- 



