AZ ATRIPLEX HORTENÖE l7 



kezete olyan, mint a vertikális termésekben, csak abban van némi 

 különbség, hogy a gyűrűalakú embrió radikulája oldalról felemel- 

 kedő [„embrió . . . laterális, ascendens" Westerlund {19)] ami az 

 embrió vízszintes helyzetével van összefüggésben. 



A magvak legnagyobb része igen apró és fénylő fekete- 

 színű. Súlyuk B e c k e r szerint átlagosan 220 mgr és C o h n szerint 

 130 mgr. Átmérőjük méréseim alapján az A. hortensé-n 2 — 2"5 

 mm és az A. nitens-en Tö — 2 mm. Alakjuk bikonvex len- 

 cséhez hasonlít, vagyis középen a magfehérje felett a legvasta- 

 gabb és peremén az embrió felett a legvékonyabb. A magfehérje 

 tömött, kemény, szarunemű, nem lisztes és a vízben igen nehe- 

 zen mállik szét. Egészben véve tehát a feketeszinű vertikális 

 maggal azonos szerkezetű. Az utóbbitól csak annyiban tér el, 

 hogy valamivel kisebb és jóval domborúbb. Fénylő fekete színe 

 csak akkor válik láthatóvá, ha a rátapadt barnás színű perikar- 

 piumot eltávolítjuk. 



A horizontális magvaknak másik alakja sokkal nagyobb és 

 sárgás-barna színű. Először 1910-ben találtam többnyire az A. 

 hortensé-n. Előfordulása a fekete magvakkal szemben nagyon 

 alárendelt. Becker és Cohn később szintén megtalálta az A, 

 hortensé-n. Nagyságát és többi sajátságát illetőleg olyan viszony- 

 ban van a feketeszínű horizontális maggal, mint a sárgaszínű verti- 

 kális mag a fekete színű vertikálissal. Jóval nagyobb tehát, mint 

 a feketeszínű horizontális mag. Átmérője az A. hortensé-n 

 2'5 — 3"5 mm és az A. nitens-en körülbelől ugyanekkora. A sárga- 

 színű vertikális maggal való megegyezése nemcsak nagyság tekin- 

 tetében van meg, hanem egész habitusában és összes tulajdon- 

 ságában is. Középen a magfehérje felett mindkét oldalán sekély 

 horpadása van. Peremén a legvastagabb és ennek következté- 

 ben bikonkáv lencséhez hasonlít. A peremen helyezkedik el gyűrű- 

 alakban a szintén jól fejlett embriója. A magfehérje táján lévő 

 horpadás csak éréskor, a teljes kiszáradással járó összehúzódás 

 révén alakul ki. A magfehérje lisztes és vízben igen könnyen 

 szétmálik. Nagyság tekintetében igen nagy ingadozások tapasz- 

 talhatók. 



Mindezek a jellemvonások a sárgaszínű vertikális magvak- 

 kal való majdnem teljes megegyezés mellett szólnak, de viszont 

 a feketeszinű horizontális magvakkal szemben éles elkülönülésre 

 vezetnek. Az utóbbiakkal való közelebbi összehasonlításból még 

 egy különbség tűnik ki. A megmaradó lepellevelek csúcsai a 

 fekete magvú terméseken a termés felső oldalára is ráhajolnak, 

 a sárga magvúakon ellenben legfeljebb az alsó lap pereméig 

 érnek. 



A termés vertikális és horizontális karaktere a virágok külön- 

 alakúságával függ össze. A virágalakok ismertetése során elég 

 ha Eichler (6), Becker (1) és Cohn (3) munkáira hivatko- 

 zom. A virágoknak két típusát lehet megkülönböztetni. Egyik cso- 

 portba tartoznak a leples virágok, melyek háromfélék lehetnek, 



Botanikai Közlemények 1 — 2. füzet. 2 



