36 t FÜCSKÓ M. 



mert sokkal nagyobbak, amiből az következik, liogy a növény 

 táplálásának javítása a sárgamagvúságra kedvezően fog hatni, a 

 táplálási viszonyok rosszabbodása ellenben az ellenkező hatást 

 fogja kiváltani, vagyis a termésalakok feketemagvúságát fogja elő- 

 mozdítani. Négy első kísérletének közzétett eredményei teljesen 

 igazolják előzetes feltevését, minek következtében feleslegessé 

 válnék minden további kutatás, ha kísérleti eredményeinek helyes- 

 sége megfigyeléseim alapján kétségesnek nem látszanék. 



A termésalakok számarányának tárgyalása során már rámutat- 

 tam arra a sajátságos körülményre, hogy a nagynövésíi példányo- 

 kon, melyeknek tehát kedvező táplálásban volt részük, a sárga- 

 színű magvak számaránya átlagban véve kisebb, mint a kedve- 

 zőtlen táplálkozási viszonyok között nőtt apró példányokon, ami- 

 ből azután éppen az ellenkező következtetést lehetne levonni, 

 mint Cohn kísérleteiből. Azt is emiilettem már. hogy Cohn 

 hibáját az 1 — 2 kísérletben kell keresnünk, ahol nagynövésű 

 példányokkal volt dolga, melyekről az összes termésalakok számará- 

 nyának pontos megállapítását mellőzve egyszerűen kimondja, hogy 

 az első kísérletben nőtt egyének közül 3 drb tisztán és a többi 

 túlnyomó részben sárgamagvú. A 2-ik kísérletben szintén csak 

 becslések alapján állapította meg a feketemagvú termések számá- 

 nak a sárgaszínüek rovására történő gyarapodását, pedig 

 nagyon is fontos, sőt nélkülözhetetlen lett volna a pontos száraada- 

 toknak közlése, (amit szerző mellőzhetőnek tart M meri megfigye- 

 léseim során sohasem láttam olyan két méter magas példányt, 

 amelyen a fekete magvak igen nagy mennyiségben, sőt mond- 

 hatnám domináló számban ne fejlődtek volna. Cohn négy első 

 kísérlete tehát nem szolgáltat bizonyítékot arra, hogy a 

 sárgamagvúság a kedvező táplálási viszonyok következménye, 

 pedig a magvak méretei alapján teljesen jogosult ez az okos- 

 kodás. 



A növény asszimiláló szervei a levelek, amelyeknek összes- 

 sége adja a lombfelületet. A lazafürtű apró példányokon lévő 

 lombfelületnek egy-egy termésre eső hányadosa mindig nagyobb, 

 mint a tömöttfürtű nagynövésű egyéneken, amely körülmény egy- 

 úttal magyarázatát adja megfigyeléseimben a sárga- és a fekete- 

 magvú termések változó számarányának. A lombfelületháuyadost 

 több esetre kiszámítottam és a nyert eredményeket a következő 

 5. sz. táblázatban állítottam össze: 



Cohn, (3) i. h. 81. old. 



