56 



T FUCSKó M. 



nyilvánvaló, hogy e korrelációnak a megzavarása, amilyen arány- 

 ban befolyásolja a szár virágzás utáni növekedését, ugyanolyan 

 mértékben fogja megváltoztatni a sárga- és feketemagvúság 

 számarányát, föltéve azonban, hogy a pótló virágok nem fejlőd- 

 hetnek nagy számmal terméssé. 



A VI — XI. kisérletben a lomblevelek eltávolitása következ- 

 tében beállott táplálékhiány miatt a termésfürtök növekedésének 

 aránya lényeges változást nem szenved és mégis azt találtuk, 

 hogy a sárgamagvú termések számaránya a normális esetekhez 

 képest emelkedett. Ennek az emelkedésnek az oka csak az lehet, 

 hogy az alapok közelében fejlődő termések a táplálék elvonása 

 miatt abortálódtak, a csúcsok közelében lévő termések pedig 

 igen szegényes ellátásban részesültek és emiatt a héjuk még a 

 lassú növekedés mellett sem fejlődhetett vastaggá. 



Az elmondottak alapján kétségtslen, hogy a magvak minő- 

 ségét táplálás és a növekedés mértékének meghatározott viszo- 

 nya szabja meg. Más alapon nem lehetne magyarázni bizonyos 

 termésalakok méreteinek ugyanazon egyénen megíigyelhető nagy 

 ingadozását. A sárgamagvú vertikális termések között, például 

 igen gyakran akadunk olyanokra, amelyek nem igen nagyobbak, 

 sőt némelykor kisebbek, mint a feketemagvúak. A növekedésben 

 való ilyen nagy mértékű elmaradottság kellő táplálás mellett 

 feketemagvúságra vezetne, a rossz táplálás azonban meggátolja 

 a maghéj fejlődésének teljes befejezését és a mag sárgaszínű marad. 



Az előzőkben kifejtett gondolatmenet értelmében az A. 

 hortense és az A. nitens horizontális és vertikális magvainak 

 kétalakúságát a táplálásnak és a növekedésnek a növény külön- 

 böző részein egyenlőtlenül érvényesülő viszonya okozza. Egészen 

 más a viszony a csúcsokon, mint a bázisokon. A növekedés a 

 csúcsokon nagyobb és a bázisokon kisebb, a táplálás mértéke 

 pedig abszolút értékében párhuzamos a növekedés intenzitásával, 

 relatíve azonban, vagyis a növekedéssel való viszonyában for- 

 dítva áll a dolog, azaz a bázisokon nagyobb és a csúcsokon 

 kisebb. Ha ez a viszony a növénynek minden részén egyforma 

 lenne, a horizontális és a vertikális magvak kétalakúsága sem 

 következnék be. 



A magvak növekedésének és táplálásának viszonyát a 

 növény egységében rejlő korreláció szabályozza. A korreláció 

 megbolygatása e viszonyra módositóan hat, minek következmé- 

 nyekép a sárga- és feketemagvúság arányában is változás áll be. 

 Az operatív beavatkozások hatása ilyen módon értelmezendő. 

 Minél nagyobb arányú a korrelációt megbolygató beavatkozás, 

 annál szélsőségesebb a magvak számarányában beálló változás. 

 A kisebb mértékű beavatkozások hatása nem terjed ki a növény 

 egész felületére, hanem csak lokális jelleget ölt, amire a gyakori 

 természetes csonkítások elég példát szolgáltatnak. 



A külső erőszaknak különböző nemei némelykor egész 

 termésfürtöket, vagy ezeknél kisebb terméscsoportokat tördelnek 



