64 



JAVORKA S. 



sztírkezöld, hosszúkás vagy keskeny háromszögalakú hengeres 

 levele, mely korán elszáradva, a szárról nem hull le, hanem 

 barnásfehér pikkelyek módjára borítja azt. Virágai aránylag 

 kisebbek, mint a S. ;icre virágai. Eddig ismert és látott termő- 

 helyei : Tolna megye : Keés (locus classicus), Csepelsziget, Budapest 

 környékén a ferencvárosi új liget (Simonkai herb.), Káposztás- 

 megyer (Sinioukai, herb,), szentendrei sziget (Simonkai, herb.), 

 Esztergom (Feichtinger, Esztergom fl. 295. old.), Kecskemét 

 (Hollós, Kecskemét múltja és jelene (1896) 133. old.), Debrecen 

 [Rapaics, Természetrajzi füzetek XXXVIL (1013) 14. old. sep.], 

 Beregszász: Nagyhegy [Margittal, Magy. Bot. Lap. (1913) 128. 

 old.], Temesvár [Tőkés, Temesvár ed. növ. (1905) 26. old.] 

 Deliblati homokpuszta. Szerbia a Duna közelében [Pancic Fl, 

 srbije (1874) 314. oldal]. 



A S. Hillehrandii diagnózisának azonban teljesen megfelel 

 a tS*. Sartorianum Boiss. diagnózisa, illetőleg növénye is, B o i s- 

 sier ezt a fajt a Diagn. pl. nov. Ser, 11. 2. (1856) 62. oldalán 

 írta le és bár Flóra orientalisának II. 784. oldalán a S. acre 

 alakjának veszi, mégis a S. Sartorianum faji önállósága Bois- 

 s i e r későbbi megváltozott véleményével szemben is minden 

 kétségen felül áll és vele teljesen azonosnak kell tekintenünk 

 az eddig csak Alföldünkről és északi Szerbiából ismert Sediim 

 Hillehrandii-i is. A S. Sartorianum Kisázsiában s a Balkán- 

 félsziget keleti felében terem s a mi Aldunánkról is közölte 

 Janka (tévesen 8. neglectum néven) a Math, Term, Közi. XII, 

 (1874) 163, oldalán, majd B o r b á s (u. o, XIII. (1875/6) 33. 

 old.) és Simonjai [u. o. XV. (1878) 549. oldalán]. Az Alduna 

 mentén a romániai \'askaputól kezdve terem Toplec mellett 

 [Borb. Math. Term. Közi. XIII. (1877) 33. old.] a Herkulesfürdő 

 melletti Proláz-hasadék szikláin, Szinice mellett (utóbbi két 

 helyen magam is szedtem) Berzászka mellett, a Golumbácsi 

 barlangnál, mész, konglomerát és lösztalajon egyaránt. A mint a 

 S. Sartorianum s a vele azonos Hillehrandii termőhelyeinek 

 áttekintéséből láthatjuk, az elterjedési terület a Balkán keleti 

 felén végigvonulva számos más társának példájára a Duna 

 mentét követi és Báziástól észak felé leszáll az Alföld homokjára, 

 egyfelől egészen a szentendrei szigetig kiséri a Dunát, más- 

 felől pedig Beregszásznál éri el magyarországi elterjedésének 

 északkeleti és egész elterjedésének északi határát. A homoki 

 példányok néha sűrűbben gyepesek, különben semmiben sem 

 térnek el a sziklás lejtők növényétől. Mindössze egyes görög- 

 országi példányoknak levele a melegebb éghajlatnak és bizo- 

 nyára a termőhely fekvésének megfelelően kurtább, szára is 

 zömökebb. Más görögországi, úgyszintén a bulgáriai példányokat 

 azonban, melyeket Degen Árpád herbáriumában láttam, már 

 semmiképen sem lehet a mieinktől — legalább szárított álla- 

 potban — megkülönböztetni. 



A Sedum HillehrandiiX a S. Sartorianum- msd már Janka 



