140 



KARL J. 



magam is észleltem, ezekben azonban mindenkor két centriolnm 

 volt s így az oszlás legelső fázisát mutatták. 



Mielőtt még a viridis-tipnsú Euglenák jellegzetes orsóalakú 

 teste a gömbalakot felvenné, megindulhat már a magban az osz- 

 tódási folyamat. Megoszlik a centriolum s ezzel karöltve meg- 

 nyúlik az egész mag, miáltal elipszoidhoz lesz hasonlóvá. A két 

 centriolumot erősen festődő fonál, a cenírofZesmosis köti össze (2. rajz). 

 A kezdetben még alig valami változást mutató külső magállomány- 

 ban (2. rajz) a továbbiakban mélyreható átalakulások történnek. 

 Külső terjedelmében megnövekszik, a jellegzetes pálcikásalakú 

 chromatikus képletek eltűnnek. Az azelőtt homogén köztes állo- 

 mányban egymást keresztező, halványan festődő fonalak válnak 

 láthatókká, melyek találkozási pontjaiban élesen festődő szemecs- 

 kék találhatók (3. és 4. rajz). E fonalak a világos magnedvtől 

 körülvett magvacskát eleinte még egyenletesen borítják (3. rajz), 

 majd ez utóbbinak és a magnedv rétegének eltűntével a tekin- 

 télyesen meghosszabodott centrodesmosist zárják körül, két végén 

 élesen kivehető centriolumával (5. rajz). 



A következő fázis ismét a külső ma^^ állománynak, a fona- 

 laknak változását mutatja. Határozott rendeződés vehető észre 

 rajtok. Párhuzamosan futnak egymással, megnyúltak és hal- 

 ványan festődnek. Bennök aránylag nagy távolságban foglalnak 

 helyet az élesen kivehető chromatikus rögök. Sajnos, arra vonat- 

 kozólag, hogy ezek a fonalak összefüggnek-e még e stádiumon egy- 

 mással, vagy pedig teljesen kiegyénülve meghatározott hosszúak-e 

 már, a készítményeim nem adtak semmi felvilágosítást. A követ- 

 kező fázis már ilyennek tünteti fel őket (7. rajz). Megrövidül- 

 nek, de ezáltal vastagságukban nyernek. Élesen festődő sze- 

 mecskéik is tömörülnek. Az egész magállomány ekkor, mondhatnók, 

 a föld alakjához, a geoid-hoz hasonló. A pólusokon a két cen- 

 triolum helyezkedik el a centrodesmosistól összekötve. A fonalak 

 a meridiánokat utánozzák olymódon, hogy míg két végük a 

 centriolumokba, mint középpontba irányul, addig az aequator 

 mentén valamennyien kigörbültek. 



A továbbiakban a centriolumok jelentős szerephez jutnak. 

 Tömegükben kissé meggyarapodnak (8. és 9. rajz) és ellentétes 

 irányba vándorolnak. E vándorlás közben körülöttük (talán 

 plastin-állományból álló ?) gyűrű képződik (10. rajz). Az őket 

 összekötő centrodesmosis meghosszabodva megmarad s a közép- 

 tájon sajátságos kihajlást mutat. ^ Ezzel egyidejűleg játszódnak 

 le azok a változások, melyek eredményeként a leendő testvér- 

 egyének egyenlő chromatikus mennyiség felett rendelkeznek. 

 Ennek elérése olymódon történik, hogy a fonalakban össze- 



1 A centrodesmosisnak ez a kihajlása jellegzetes. A Flagellaták között 

 pl. megtalálható a Schaudin n-tól tanulmányozott Haemoproteus noctuae- 

 ban (4. p. 161). Hartmann és Chagas szerint megvan a Peranema 

 trichophorum-híin (13., 9. tábla, 84. rajz). Ifj. E n t z is feltünteti a Poly- 

 toma uvella-TÓ\ szóló dolgozatában (9). 



