A VIRIDIS típusú EUGLENÁK 141 



tömörült chromatikiis állomány egy hosszirányú — a fonalak 

 irányával egyező irányban történő — kettéhasadás által (9. rajz) 

 eredeti mennyiségének kétszeresére emelkedik. E megkettőzött 

 chromatikus állomány azután az aequator menténkettéválik s a 

 fonalak megnyúlásával kapcsolatban mindenik rész követi az 

 ellentétes irányba vándorló centriolumokat (10. rajz). Ezáltal két 

 egyenlő részre oszlott chromatikus állomány jelenik meg a 

 sejt plazmájában, melynek előbbi egybeíartozását a még egy 

 ideig meglévő, tompán festődő fonalak hirdetik. Azonban nem- 

 sokára a folytonos megvékonyodás következtében a centrodesmosis- 

 sal együtt elszakadnak. A teljesen különvált részek egyneműen fes- 

 tett alapállományában ekkor a fonalak a már előzőkből ismeretes 

 szerkezetet mutatják — keresztezik egymást (11. rajz). E stádium 

 átmeneti jellegénél fogva rövid ideig tarthat, mert mire azEuglenák 

 plazmája befűződéssel két új egyénnek ad létet, megjelenik 

 mindegyikben a jellegzetesen felépített, nyugalmi mag (12. rajz), 



E változások során a magállomány meglehetősen tág nagy- 

 ságbeli változásoknak van alávetve. Ennek illusztrálására szol- 

 gáljon a következő néhány adat. Az 1. rajzon feltüntetett egyén 

 hossza 26 /J, szélessége 9/><, a mag átmérője 3'9 /', a nucleolusé 

 (karyosomáé) l'S/^. A 6. rajzon ábrázolt, gömbbé húzódott egyén 

 testátmérője 22 //, a párhuzamosan rendeződött fonalak hossza 

 10*5 /', szélessége pedig 7"5 />.• A 8. rajzon a feltüntetett egyén 

 teste 13 n széles, a két centriolumnak egymástól való távolsága 

 7'5 /^, erre merőlegesen a legnagyobb kiterjedés 5"2 //. A 10- raj- 

 zon ábrázolt egyén testé/iek átmérője 13/;-, a két centriolumnak 

 egymástól való távolsága pedig 10*4 /'. A 12. rajzon, a két vij 

 egyént magában foglaló burok hosszabb átmérője 26 /^, a rövi- 

 debbé (ez irányban feleződött a plazma) 13 /^ a magvak átmé- 

 rője 3*9, a nucleolusoké (karyosomáké) 1*3 /^. 



Azok a változások, amelyeket a viridis-ií^nsű Euglenák 

 magván az osztódás alatt megfigyeltem, lényegileg megegyeznek 

 Keuten vizsgálataival. Keuíen ugyan nem észlelte a centri- 

 olumot és a külső magállomány fonalakba rendeződéséről sem 

 tesz említést. De a hosszirányba megnyúló s végre két részre 

 szakadó „nucleolocentrosoma" nála is, mint az osztódásban aktív 

 működést végző képlet szerepel. A külső magállomány pálcikái 

 az osztódás alatt szerinte chromosomákká alakulnak át. E chro- 

 mosomák kezdetben a megnyúlt „nucleolocentrosoma"-val szöget 

 zárnak be, majd párhuzamosan helyezkednek vele. Éppen ez utóbbi 

 mozzanat jogosít fel arra, hogy e fázisban ráismerjek a fonalak- 

 nak a meridián síkokban való elrendeződésére. Keuten a tom- 

 pán festődő fonalakat nem látta, csak a bennök lévő, festőanyagok 

 iránt fogékonyabb, kisebb-nagyobb mértékben megnyúlt rögöket. 

 ezeket értelmezte chromosomáknak és azt sejtette, hogy ezek 

 hosszukban ketté is hasadnak. 



Ha a findis-típusú Euglenáknak az imént vázolt mag- 

 osztódását mai protistológiai ismereteink alapján akarjuk értei- 



