166 KÜMMERLE J. B. 



■vagy fajok csoportosítására, mint a hogy azt számos génuszban, 

 pl. az Antrophyum-iml ^ eredménnyel alkalmazták. 



7. A kétféle spóra közül az egyik alaknak a génusz hete- 

 rogén fajainak kizárásában lehet jelentősége. 



8. Annak az ellenvetésnek, hogy egyes fajoknak letraedrikus 

 és bilaterális spórájuk is van, a mi különben is csak elszigetelten 

 fordul elő, van ugyan fontossága, de nincs általános érvényes- 

 sége a spórák szisztematikai alkalmazhatósága ellen. A kétala- 

 kúság is mindig megemlítendő. Magam is észleltem ilyen eseteket, 

 a mikor azonban a spórának egyik alakja mindig nagyobb, a 

 másik ellenben mindig kisebb számban volt jelen. Vájjon ennek 

 visszaütés, teratológia vagy egyéb jelenség az okozója, azt további 

 vizsgálatoknak kellene eldönteni. 



9. A spóra alakja számos esetben útbaigazítást adhat génu- 

 szok hovátartozandóságának vagy rokonságának megállapításában. 



(A növ. szakosztály 1913. évi márc. 12-én tartott üléséből.) 



Kümmerle J. B,: Előmunkálat a Lonchítís-génusz 



monográfiájához. 



(Monographiae generis Lonchitidis prodromus.) 



A forróövi harasztvilágnak egyik érdekes csoportja a Lon- 

 chitis-géimsz. Fajainak nagyobbik része Afrikában, kisebbik része 

 Délamerikában honos. Ezeken a helyeken tenyészetüknek csak 

 a nedves, párás őserdők kedveznek, ahol többnyire a földön 

 élnek, de megtelepednek mint epiíiták a fákon is. A növény- 

 kertek üvegházaiban igen gyakran tenyésztik, részint, hogy a 

 növényrendszerben elfoglalt helyüket pontosan megállapíthassák, 

 részint, hogy érdekes morfológiai tulajdonságaikat tanulmányoz- 

 zák. De lombjuknak üde zöld színe, finom szárnyas tagoltsága 

 és gyenge állománya miatt is az üvegházak kedvelt harasztjai 

 közé tartoznak. 



A Lonchitis- géim^zt már Linné is ismerte, aki azt azzal 

 jellemezte, hogy szoruszai a levelek öbleiben fekszenek és fél- 

 holdalakúak. Ez a két jellemvonás azonban a harasztok más 

 génuszában, mint pl. a Rypole2)is-génu?,z fajain is megvan. 

 Ennek a rövid jellemzésnek tudható be azután egyrészt, hogy 

 maga Linné és néhány későbbi botanikus is olyan idegen 

 harasztfajokat sorol e génuszba, amelyek hasonló fekvésű és 

 alakú szoruszokat mutatnak, másrészt pedig, hogy néhány igazi 

 Lonchitis-í^i tulajdonképen máshová, pl. a Píem-génuszba 

 került. A Lonchitis-génuszról későbben adott bővebb jellemzé- 



1 V. ö. B e n e d i c t 1. c. p. 447. (1907.) 



