ELŐMUNKÁLAT A L0NCHITI8-GÉNU8Z MONOGRÁFIÁJÁHOZ 167 



•sek már csak azért sem lehettek helyesek, mert sok idegen 

 •elemet osztottak ebbe a génuszba. 



Rendszertani tanulmányom kiterjedt a Lonchitis-génusznak 

 összes ismeretes fajaira és formáira. Több olyan külső és belső 

 morfológiai jellemvonást ismertem fel, mint pl. a spóra bilaterá- 

 lis alakja, az edénynyalábnak sajátságos gombaalakja stb., amelyek 

 alapján bizonyos fajokat ebből a génuszból ki kellett rekesz- 

 tenem. A más génuszba tartozó fajok kizárása folytán szükségessé 

 vált, hogy a Lonchitis-génusznak megfelelő latinnyelvű jellem- 

 zést adjak. 



A Lonchitis-génuszba vizsgálataim szerint 10 faj 3 formá- 

 val tartozik. Ezeknek meghatározására külön latinnyelvú kulcsot 

 készítettem. Valamennyi faj a génusznak egyetlenegy, ú. n. 

 Eulonchitis C h r i s t^e n s. nevű algénuszába tartozik, melyet négy 

 szekcióra osztottam. Az egyes szekciókban aztán az illető fajo- 

 kat sorolom fel a rokonsági kapocs szerint. Minden egyik faj- 

 nak megállapítom helyes nevét, társneveit és földrajzi elterje- 

 dését. Üj fajnév gyanánt szerepel a Lonchitis tomentosa F é e, 

 mely az irodalomban eddig hibásan a L. pubescens W.-nak volt 

 szinonim neve, társnévül azonban hozzá veszem az eddig fajként 

 szereplő L. polypus Bak. nevet. Érdekes újdonságom a L. 

 Hieronymi, melynek gyér és tökéletlen spórái hibrid voltát bizo- 

 nyítják. Az egyes fajok földrajzi elterjedésének tárgyalása köz- 

 ben rámutatok néhány tévedésre. így kimutatom, hogy a L. pu- 

 bescens W., melyet úgy említenek, mint Afrika szárazföldjének 

 elterjedt növényét, ott egyáltalában nem nő, hanem csak Afriká- 

 nak délkeleti szigetein, mint pl. Mauritius-szigetén. Afrika szá- 

 razföldjén legelterjedtebb a L. glabra B o r y, mely a Fokföldtől 

 Kilimanjaro vidékéig terem, azután a L. natalensis Hook. és 

 L. Currori (Hook.) Mett., mely utóbbiak elterjedése már 

 korlátoltabb. 



Dolgozatom végén két kétes LoncJiitis-ísi}ró\ emlékszem 

 meg, melyeket megfejteni nem tudtam, és külön sorolom fel 

 azokat, melyeket a Lonchitis- génuszból ki kellett zárnom, mert 

 ide egyáltalában nem tartoznak. 



A génusz tanulmányozására a következő múzeumok és 

 intézetek növénygyűjteményeit használtam : Magyar Nemzeti 

 Múzeum növénytani osztálya Budapesten (M. N. H.), Erdélyi 

 Nemzeti Múzeum növénytani osztálya Kolozsvárott (M. Tr.), cs. kir. 

 Udvari Természetrajzi Múzeum növénytani osztálya Bécsben 

 (H. P. V.), kir. egyetemi növénykert Boroszlóban (H. Br.), ezeken 

 kívül még a budapesti egyetemi növénykert harasztos üvegházá- 

 nak élő anyagát. Az anyagnak szíves átengedéseért köszönetet 

 mondok dr. Filarszky N., dr. Győrffy L, dr. Mágocsy- 

 Dietz S., dr. Pax F., dr. Richter A. és dr. Zahlbruck- 

 n e r S. uraknak. 



19* 



