u 



ho8 OSS egentligen inhemska iir M. palustris W. K. ; fen merjl 

 hof'vaxt form, M. macrorhiza Pers., ar den, som odlas of-- 

 verallt i vara Apothekstradgardar och vild eller forvildad 

 forekommer afven pa ruderatplatser. Det ar endast denna, 

 som ar officinell i hela norra Europa. Den ar ock derfore 

 alia forfatlares Mdilotus officinalis^ tilldess Koch i andra 

 \ipplagan af sin Synopsis olyckligtvis bfverforde namrtet till 

 den egentligen syd-europeiska M. arvensis^ hvaruti ban af 

 de fleste blifvit efterfoljd. Endast de mera sjelfstandiga En- 

 gelska botanisterna hafva enballigt protesterat haremot. En 

 pa vara bafsstrander forekoramande form, ford an till M. 

 vfjicinalis, an till M. arvensis , fortjenar narmare granskning. 



57. Af Linnes Euphorbia Esula forekomm^ bos Oss 

 tvenne former (afven odlade i barvarande tradgard); dessa 

 bora narmare undersokas, emedan man i sednare tider for- 

 -delat E. Esula i en mangd arter. Har vilja vi blott an- 

 marka, att den Olandska, i Herb. Norm., af Ruprecbt ban- 

 fores till J5» virgata W» K. 



58^ Var lange misskanda framsttHning af TJhni ar nu 

 allmant erkand ocb antagen, men vi nodgas anyo anmarka^ 

 att Ulmus major Smitb icke tiUbor U. campestris utan XL 



montana. 



69. Den Hallandska Atriphoo crassi/olia C. A. Mey» 

 ar bestamd af bonom sjelf ; af Fiscber erboU jag tillika' ett 

 fraf^ment af originalexemplaret. Fran denna afviker den Bo- 

 buslanska (A. Babingtonii Woods.) sa betydligt, att jag i 

 H. N. XIV icke vagade upptaga den under delta namn, utan 

 «ndast sasom en forma intermedia. Genom fron, nu erballna 

 af Herr Lektor Lindeberg, boppas jag genom dess odling 

 jemte den akta A. crassifolia kunna komma till bestamda 

 resultater. Inga vaxter atervanda under odling sa latt till 

 «in typiska form som Atriplices, Jag bar odlat en mangd 

 bogst afvikande former af A. hastata ocb calotheca, bvilka 

 tilla redan forsta aret endast frambragt typiska formen. Af- 

 Ten den af Babington framballna skillnaden mellan slata 

 glansande ocb skrynkliga dunkla fron, efter bvilken man 

 \ fordelat A. hastata i tvenne serier af analoga former, ar» 



sasom numera allmant ar bekant, icke konstant. A. del- 

 ioidea Bab, ar den mest typiska formen af bada. 



