65 



kannedom om den Skandinaviska halfons vegetation och som 

 ej skyr att derfor ntsta nagra rikt ersatta besvarliglieter, 

 att hit styra sin kosa for att undersoka nejder, som annu 

 ingen botanist skadat. Sasom sadana vill jag foretradesvis 

 ntpeka den stora, vackra Porsangerfjorden, norra kusten 

 samt de inre delarne af half on Vargak-Njarg och Syd-Va- 

 ranger, och jag ar forvissad, att dessa undersokningar skola 

 lemna goda resultater. Hvad mig sjelf angar, ar jag fuUt 

 bestamd, att, sa snart tid och andra omstandigheter det 

 medgifva, atervanda till dessa for mig nu sa kara bygder. 



2. Om Ljungens och Mjolonrisets bortdoende 1856, 



af Hamp. von Post. 



Sedan pa flere stallen man vandt uppmarksamheten pa 

 det bortdoende, som traffat Ljungviixten varen 1856, (se 

 Yet.-Akad. Ofversigt 1857 pag. 317, samt. Bot. Not. for 

 sarama ar pag. 136), torde det vara af intresse att afven 

 fran andra trakter erhalla bekraftelse och berattelser derom. 



Uti hela nordliga delen af Ostergothlaiid och nargran- 

 sande delar af Sodermanland, befanns uti Maj manad namnde 

 ar, sedan solen och laften nagon tid inverkat pa vegetatio- 

 nen, icke allenast LjungeUy utan afven Mjolon- och Lhi- 

 gon-riset^ a storre och mindre strackor af marken alldeles 

 bruna och forvissnande samt fortfor sedermera att fortorkas. 

 — A betesmarker, skoglosa moar, kala oar etc. var mar- 

 ken alldeles brun , och blott nagon enda liten torfva deraf 

 hade bibehallit sig. Afven i skyddet af traden i skogsmar- 

 kerna voro bladen af Mjolon- och Lingon-riset fortorkade, 

 men i vida mindre grad an pa de oppna falten. Vid snons 

 forsta bortgang uti borjan och medlet af April manad syntes 

 icke nagon skada skedd, utan forst sedan snotacket efter 

 borjan af Maj for andra gangen bortsmalte, blef den mark- 

 bar. Det torde vara skal att aterhemta den menliga viider- 

 leken under denna var, efter hav gyorda anteckningar : 

 April d. 6. Aktes anim sjoarne. 



d. 6—8—10. Borjade Ilasseln och Alen att blomstra. 

 d. 12 — 13. Var kalen i det narmaste gangen ur jor- 

 deu; kom ock forsta regnet. 



