68 



det inre landet ligger begrafvet af en evig is, sa att blott 

 kuststrackan kan frambringa en vegetation, der pa gynn- 

 samraare lokaler sma busksnar af Salix glauca och lanata 

 samt Betula fruticosa visa, att all tradvegetation ej ar full- 

 komligt bannlyst fran dessa nejder. 



Betrakta vi de sarskilda familjer, till hvilka dessa 320 

 arter hura, finna vi , att de aro 52 till antalet samt att de 

 talrikast representerade aro Cyperacece (46 arter), GraminecB 

 (35), Cruciferce (25), Si/nantherece (20), Alsinacece (^9) och. 

 Rosacece (14), under det att t. ex. TJmhetliferce och Papi- 

 lionacece hvardera ega blott tyenne samt Boraginece och 

 Lahiatce blott en enda art. — Granska vi ater den lemnade 

 vaxttorteckningen , finna vi, att hufvudmassan af arterna bil- 

 das af sadana , som aro gemensamma med Europas (eller 

 rattare alia) arktiska trakter, hvarjemte ett fran Europeiska 

 floran afvikande, Nord-Amerikanskt element afven bidrager 

 att gifva Gronlands flora en for oss frammande prligel. Icke 

 mindre an 264 af dess arter aro nemligen afven funna i 

 Skandinavien och af dessa 240 i Finmarken. Bland de 24 

 arter, som saledes der saknas, aro de fiesta sadana fjall- 

 vaxter, som blifvit blott pa enstak^l punkter eller striickor 

 i Skandinavien anmiirkta (t. ex. Carex gynocrates ^ scir- 

 poidea, rujina och hicolor, Juncus castaneus ^ Saxifraga 

 Aizoon, Sedum villosum , JDrdba Wahlenbergii) eller vat- 

 tenvaxter (t. ex. Isoltes , Glyceria pendidina , Potamogeton 

 marinus ^ heterophyllus och riifescens, Callitriche hamulata, 

 Myriophyllum alternifolium) , men forvanande ar det dock 

 att bland dessa finna den blott i Skane hos oss anmarkta 

 Glyceria conferta, hvilken har tyckes vara vida spridd. 

 Bland de 56 arter, som saknas i Skandinavien, finnas 12, 

 som hittills blott blifvit anmarkta pa Gronland, tvenne, 

 som dessutom blott aro funna i Sibirien, och 42, som arc 

 gemensamma med nordliga Amerika. Ilalfva antalet af dessa 

 sistnamnda forekommer dock afven i gamla verlden , hufvud- 

 sakligen i nordostra Asien; dock finnas afven nagra, som 

 aro antriifi'ade i Ryska Lappmarken eller Samojedernas land. 

 Da dessa salunda tyckas vara utbredda ofver hela den ark- 

 tiska zonen, skulle det vara underligt, om de ej skuUe kunna 

 upptiickas inom var floras omrade, hvarfore vi har vilja an- 

 fora dem med uppmaning till deras noggranna efterspanande. 

 De aro: Artemisia horealis, Loniotogonium rotatum^ Eu- 

 trema Edrvardsii^ Stellaria Edwardsii^ Epilohiian latifo- 

 liian, Carex sicpina, Alopecurus alpinus och Ehipontia 

 ps^ilosantha. 



Utrymmet tillater oss icke att langre utstracka jemn- 

 fch'elsen mellan detta lands och vara arktiska trakters V-ege- 

 tation, utan vi nbdgas sluta, hufii lockande amuet an S,r. 

 Vi \nlja hHr blott nttrycka en forhoppning, att i''(3rfattar(in 



