76 



broea aquatica. Flera af dessa aterstaende torde dessutom 

 ocksa kunna finnas i N. Angermanland. — Alia nu anforda 

 upptackter gora dock blott en skenbar rubbning i var fast- 

 stallda grans mellan Al- och Alder-regionen. Ty storsta 

 delen af de arter, om hvilkas vidstracktare utbredning man 

 nu fatt kannedom, aro antingen verkliga rariteter i Alder- 

 regionen eller tillhora blott dess invid hafskusten eller Al- 

 re<yionen narmast belagna delar, da de deremot i Alregionen 

 till hufvudsaklig del aro allmant utbredda och gifva den dess 

 mer omvexlande utseende. 



Alderregionen utmarkes derfore bast, sasom vi forr an- 

 gifvit, som Loftradsregionens negativa del och forhaller sig 

 till Alregionen, sasom Tall- till Gran-regionen. Den trakt, 

 der Alderregionen mest liknar Alregionen, ar belagen vid 

 hafskusten (och det ar endast med denna i ett och annat 

 afseende egendomliga trakt, som vi na^ot behofva sysselsatta 

 OSS , da regionen i sin helhet redan i forra afhandlingen blif- 

 vit beskrifven). Forutom det mildare klimatet bidraga till 

 den storre omvexlingen i vaxtligheten harstades i vasendtlig 

 man de talrika bergshojderna. De icke allenast skydda dal- 

 sankningarnas vaxtlighet; de lemna afven i sina mot soder 

 och oster vanligen stupande branter en sista tillflyktsort for 

 flera redan i sydligare delen af Norrland sasom allnianna for- 

 svunna arter. For att visa dessa bergs vaxtlighet, valja vi 

 en beskrifning af det mest kanda bland alia nemligen Skulu- 

 herget^ emedan en sadan fuUstandigast uttrycker, hvad de 

 ofrigas blott till en mer eller mindre ofullkomlig grad forma, 

 och sardeles da detta derjemte genom sin imponerande storlek 

 och sasom en af gammalt antagen vegetationsgrans, krafver 

 sarskildt omnamnande. 



En knapp fjerdedels mil n.' om Docksta gastgifvarega^i'd 

 i Vidbyggera s:n vid den nordligaste af Ulangerfjiirdens vikar 

 ar Skuluberget beliiget , sa nara kusten, att blott en mindre 

 by och stora landsviigen norrut rymmas emellan. Tatt invid 

 vestra sidan af vagen reser det" sig nemligen forst med en 

 nagot ofver 100 fot hog, brant sluttning, ofvan hvilken vid- 

 tager en vertikal vagg af ungefiir 700 fot utan markligare 

 afsatser. Derofvan utbreder sig den kuUriga hjessan. Namnda 

 stupande bergviigg,- som i oster och nagot mot nordost gor 

 bei'^et fullkomlit^t otillgangligt, tillhor ej dess ofriga sidor. 



