171 



ning samt dess fysikaliska, geognostiska och klimateriska 

 beskafFenhet, att ban i (let andra lemnar en forteckuing pa 

 de vigtigaste botaniska resor, som har blifvit foretagna, af- 

 vensom en mera detaljerad skildring af sina egna vandrin- 

 gar under somniareu 1856, samt i det tredje uppraknar de 

 arter, som aro egeudomliga for de 4 regioner , i hvilka Cen- 

 tral-Pyreneerna indelas, neml. regio frigida (3400 — 2700 

 metr.), alpina (2700—1700 m.), subaljnna (1700—1000 

 m.) och valles profundoc (1000 — 500 metr.). 



I det fjerde kapitlet ofvergar forf. till en jemnforelse mel- 

 lan Central-Pyreneernas och de Skandinaviska fj aliens vege- 

 tation. Sedan en kort skildring lemnats af Lapplands kli- 

 mat och dess vegetations fysiognomi, meddelas en kompara- 

 tiv forteckning pa de arter, som aro gemensamma for dessa 

 orter, Schweitz's och Tyrolens fjall, samt som saknas a ena 

 eller andra stallet o. s. v., hvarjemte anfores den olikhet, 

 som rader i afseende pa deras forekomst i de sarskilda re- 

 gionerna. Resultatet af dessa vaxtstatistiska berakningar 

 blir den, att de artrikaste familjerna i Centr.-Pyreneerna 

 aro Si/nanthereco, Qraminece, Papilionacece , Cruciferce ^ 

 Lahiatoe, Umhelliferce, Cgperacece, Ranunculacecc^ Personatce, 

 och Mosacece, men deremot i Lapplaud Cyperacece ^ Grmni- 

 necc ^ Si/nantherece , Cruciferce, Alsinacece , Hanuncidacece ^ 

 Juncacece, JRosacece , Saliclnew^ Filices, PersonaUe och Eri- 

 cineoe. De i anseende till bade arternas och individernas 

 antal vigtigaste slagtena ^ro i Pyreneerna i?cmzuia(^w5, Jlre- 

 naria, Potentilla^ Saxifiyiga, Priimda, Aridrosace^ Gen- 

 tiana, Veronica, Careoj och Poa samt i lagre trakter Tri- 

 folium och Sedum: i Skandinaviens fjall ater Carex, Salix, 

 Paniincuhis, Draba, Sawifraga, Pedicularis, Juncus, Lu- 

 zula och Poa. 



Storsta olikheten mellan Pyreneernas och Skandinaviska 

 fjallens vegetation moter oss i fam. Pajnlionacecc , Lahiatoe, 

 Umhellifercc och Liliacece, hvilka sa till arter som indivi- 

 der aro talrika pa det forra, men blott sparsamt represen- 

 teras pa det sednare stallet. De fam., som deremot aro 

 mera utmiirkande i norden, aro CyperacecSy SaUclnecc och 

 Ericineie afvensom pa visst satt Betidinece och Conlfercc. 

 Hvad siirskildt Cainces betrafFar, aro de visserligen ej egent- 

 ligen fattiga i Pyreneerna (56 arter), men den bestamda skil- 

 naden visar sig dock, att de der aldrig aro allmiinna eller 

 intaga storre striickor utan alltid aro spridda. Ett likar- 

 tadt forhallande eger iifven rum med slagtet Salix. Hvad 

 Hosacece angar, iiro de visserligen i Lappland ej ens 

 halften sa artrika som i Pyreneerna, men isynnerhet genom 

 mangden af individer af Ruhus arcticus och Chanuemorus 

 spela de dock en vigtigare rol. — Antalet af de arter, som 



