144 



preeget, nied paa Ydersiden 1 — 3 Lag Palissader, der blive 

 storre og l0sere forbundne indad mod Bladets Midte. Her 

 ligge Karstraengene i et Plan ; st0rre tykvaeggede Tracheider 

 findes ved dis&e. Endvidere ses her i iVIidten at' Bladet 

 undertiden ret store Lakuner (se Fig. 1 B). Derpaa folger et 

 Svampvajv dannet af rundagtige eller undertiden svagt for- 

 grenede Celler; de overste Lag Geller nsermest Overhuden 

 ere atter oftest noget langstrakte og mere eller mindre 

 palissadeagtige. Saaledes som Mesofyllet her er beskrevet, 

 er det hyppigst bygget, men undertiden kan man finde 

 nsesten belt isolateralt Mesofyl med lange cylindriske Celler 

 paa begge Sider; kun ere Gellerne ntermest den morfologiske 

 Underside noget rigere paa Klorofyl. 



Thymelcea Mrsuta's Bladbygning bringer En uviikaarlig 

 til at tsenke paa Lepidophyllum quadrangulare som Goebel 

 omtaler saaledes ^) „Die nadelformigen Blatter von L. q. 

 liegen mit der Oberseite dem Stanun an. Da die Blatter 

 am Rande und ebenso die Stannnoberflache mit Wollhaaren 

 versehen sind, so sind die Zwischenraume zwischen den 

 Blattern mit Haaren ausgefilttert. Die Unterseite ist die 

 assimilierende, sie besitzt eine dicke Aussenwand der Epider- 

 miszellen, sparliche Spaltoffnungen und Palissadenparenchym, 

 wiihrend die Oberseite reichlich Spaltoffnungen tragi, diinn- 

 wandige Epidermiszellen und Schwammparenchym besitzt'*. 

 Som man vil se, er her en overordentlig stor Overens- 

 stemmelse og endnu mere slaaende er. som Professor War- 

 ming henledte min Opmaerksomhed paa, Ligheden med Heli- 

 chrysuni coralloldes, en Plante fra Merlboroughs hede Klipper i 

 Ny Zeeland. L. Diets der omtaler (Side 272) og afbilder (Fig. 6 

 A og B) den i „Vegetations-Biologie von Neu-Seeland" -) frem- 

 hsever, at det er en extrem Gjennemforelse af Lepidophyllum- 

 Typen , som Goebel omtaler. Bladet er her ligesom hos 

 Thymehm opadrettet og tiltrykt til Stammen og den udad- 

 vendte Underside har en overordentlig tyk Kutikula (14/i) 

 men bortset fra, at ThynieJcea's Kutikula kun er 10//, har 

 maaske ThymeJwa den mest yderliggaaende xerotile Bygning, 

 idet Gellerne endvidere have forslimede Indervasgge og 

 Gelleindholdet i Overhudscellerne er meget rigt paa Garve- 

 syre, et Stof der jo fmdes saa hyppigt hos Xerot'yter. ^) 



') Goebel: Die Vegetation der venezolanischen Paramos i Pflanzeii- 

 biologische Schilderungen 2. Del, S. 32. 



^) 1 Englers Botanische Jahrbiicher 22. Bind, S. 202. 



^) Om Thymelfleaceers Anatomi se endvidere: Gilg. : Studien iiber die 

 Verwandtscbaftsverhaltnisse der Thymelaeacefp und (iber die ana- 

 tomiscbe Methode i Englers Jabrljucher 18. og Emil Knoblauch : 

 Okologische Anatomie der Holzpflanzen der siidafrikanischen imnier- 

 griinen Buschregion. Habilitationsschrift. Tubingen 1896. S. 11 og vid. 



