264 



Om Vegetationen paa Anholt. 



Ove Paulsen. 



Anholt er maaske den mest afsides liggende Del af 

 Danmark, den Del, der er vanskeligst tilgsengelig. Kun een 

 Gang om Ugen kommer Postbaaden derover fra Grenaa, og 

 det er ingen Damper, men et Sejlfart0J, Deeksbaaden „de to 

 Ffettere". Det kan ske, at Overfarten kun varer nogle Timer, 

 men det er ogsaa hsendt, at den bar varet over to D0gn, 

 naar Baaden er bleven forslaaet af Storm, eller Vinden bar 

 forladt den paa Vejen. — Men det bar ogsaa sin Bebage- 

 lighed for en Gangs Skyld at vgere fri for Damp og table 

 d'bote og tilbringe Tiden paa Dsekket bos Postf0reren og 

 bans Folk, medens Bakkerne ved Grenaa forsvinde i Vest, og 

 „S0nderbJ8erg" paa Anbolt dukker op af Havet i 0st. 



Hvis Postbaaden laegger sig paa Nord- eller Sydsiden af 

 0en (tbi det maa vaere, bvor der er Lae, — Havn fmdes 

 ikke), saa ser man strax et ganske oplysende Profil af An- 

 bolt. 0ens vestlige (mindre) Del dannes af h0je, runde 

 Bakker (indtil ca. 48 M.), der falde ret stejlt af til alle Sider, 

 medens den langt st0rre 0st]ige Del, der straekker sig belt 

 ud til det b0je bvide „Anholt Fyr" paa 0stspidsen, er fladt 

 Land med Klitter, der i Forbold til Vestlandets store Bakker 

 ere lave, men i Virkeligbeden ret b0je. Paa en af de st0rste, 

 „Ostebakken" (25 M.) er der lagt et lille Fyr, som lyser ud 

 over Nordvestrevet. 



