275 



kunde bedre sige, at hvor den findes paa Sletten, danner 

 den Klit. En saadan begyndende Klitdannelse ses nogle 

 Steder, men altid udgaaende fra en enkelt eller nogle faa 

 Tuer, og aldrig bar Sletten nogen Hjaelmebevoxning soni 

 Klitternes. 



Carex arenaria fandtes af og til paa Sletten, men var 

 langt almindeligere paa Klitterne. 



Om Klitternes rigere Bevoxning beror paa Overfygningen. 

 der jo i det mindste for Psammd's Vedkommende siges at 

 vsere en Betingelse for kraftig Vfext, eller om Grunden skal 

 S0ges i, at Klitsandet — livad man jo naturligt kunde tsenke 

 sig — er finere end Slettesandet, maa staa hen. Ved Sigtning 

 af en Prove Klitsand og en Prove Slettesand viste det sig, 

 at det ferste var ikke saa lidt fmere end det sidste, men da 

 (ifolge D. g. U.) Kornstorrelsen i 0rkenen er ret variabel, bar 

 dette ikke tilstraekkelig Beviskraft. 



Det er navnlig i 0rkenens vestlige Del, at Klitterne ere 

 vegetationsdaekkede, men de ere her dog ikke altid dsempede 

 (Se Fig. 2). I den ostlige Del ere Klitterne baade storre og 

 mindre daempede. Opblseste Klitter ses her overalt, og laengst 

 imod 0st ligge store, negne, brune Miler, der i Storrelse ikke 

 staa tilbage foi- den beromte Raabjaerg Mile. Deres Hojde 

 angives i D. g. U. til 13—24 M. over den omgivende Slette, 

 og ifolge Kaartet sammesteds have nogle af dem en Lsengde 

 af ca. 1200 M. og paa sine Steder en Bredde af over 300 M.^). 

 — Nogle Miler ere beplantede med Hjgelme. 



Saaledes som ovenfor skildret ere Vegetationsforholdene 

 i den storste Del af 0rkenen. Nogle Partier af den ere dog 

 afvigende og maa omtales hver for sig. Disse ere: den syd- 

 vestlige lyngbevoxede Del, Pileklitterne ved Pakhusbugten og 

 de vaade Sandflader tait ved 0ens Nordostspids. 



0rkenens vestlige Del, der ligger i Lse af de hoje Bakker, 



') Raabj«rg Mile er ca. -12. M. h0J, KKX) M. lang, 500 M. bred. (Efter 

 Warming: Exkursionen til Skagen 1896. - Bot. Tidsskr. XXI 1897). 



18* 



