fra Jorden 2,5 M. , og i vandret Linie fjernet fra Stammens 

 Midte 2,8 M.« 



Som man seer, er det i dette Tilfelde ikke et Nabotrse, 

 men en Gren af selve Traeet, der er voxel til og bleven 

 heengende. Endvidere fremgaar det af de givne Meddelelser, 

 at Grenen allerede bar hgengt saaledes i 30 Aar, og i den 

 Tid bar saavel det bserende Tree som den ba^ngende Gren 

 udviklet sig godt og normalt, bvad det ydre angaar. Selv- 

 felgelig vilde det baft megen Interesse at kunne miders0ge 

 Aarringsdannelsen , navnlig i den baengende Gren, for og 

 efter Forandringen, over og under Forbindelsesgrenen , men 

 af Hensyn til den Interesse, der er forbundet med at bevare 

 Traeet uskadt, lod dette sig ikke ret vel gjore. Ogsaa en 

 Undersogelse af Forbindelsesgrenen vilde bave Interesse, om 

 maaske f. Ex. dens mekaniske Vaev skulde vaere stimuleret 

 til stserkere Udvikling paa Grund af Traekket fra den baengende 

 Gren. 



Ved Grenens Oversavning foregaar der jo en Revolte i 

 dens Indre, idet Vandstrommen i Stedet for at bevaege sig 

 opad maa bevaege sig nedefter i den Del af Grenen, der er 

 nedenfor Forbindelsesgrenen. At en saadan Venden op og 

 ned paa Vandbanen godt kan lade sig praktisere er vel 

 kjendt fra tidligere lagttagelser og Forsog. Strasburger 

 bebandler Sporgsmaalet (Leitungsbabnen p. 582—88 og 936 

 fig.) og omtaler Fors0g, der gaa tilbage til 1733 (de la 

 Baisse, Dissertation sur la circulation de la seve dans les 

 plantes) samt citerer Hales, Dubamel og Golla foruden nyere 

 Forfattere; ban selv experimenterede med Bogegrene, der 

 vare sammenvoxede med andre Grene og som ban lod save 

 over forneden; et Par Aar efter undersogte ban dem og 

 fandt Aarringsdannelsen fortsat om end svagere. Ogsaa 

 Pfeffer (Pflanzenpbysiologie 1. Bd. 1897 p. 194) omtaler 

 dette Forbold og citerer den aeldre Litteratur. 



Da jeg imidlertid af ovennaevnte Grund ingen selv- 

 staendige Undersogelser kan foje til, er der ingen Anledning 



