— 108 — 



Hojere op — og Klokkelyngen forsvinder. Hedelyngen hersker 

 alene, idetmindste set paa Afstand; Mosserne aftager og kun Rens- 

 dyrlav dominerer nielleni Lyngtuernc. Set nferved, finder man dog, 

 at Revlingen cndnu i nogen Tid f0]ger med Lyngen soni dominerende 

 Art; dog ogsaa den sakker bagud; men imidlertid er Melbaerriset 

 (Fig. 16) kommet til og deler Pladsen med Lyng og Rensdyilav, 

 Her traeffer man hist og her Grupper af ahnindelig Ulvefod og 

 Kattefod, og enkelte Individer af Scorsonere, Gyldenris og 

 navnlig den guldgule Guldblommme, Hedens Pryd. 



Tilsidst, paa de goldeste og mast torre Partier, er Lyngen, 

 bortset fra Rensdyrlav og nogle andre Laver, alene tilbage som 

 et ganske lavt PJantedaekke, der ikke engang skjuler Bunden; dog 

 ikke ganske alene; thi ser man nojere efter, vil man naesten overalt 

 trasffe enkelte af Hirse-Starens smaa, staerkt blaagronne Skiid. 



Luften er varm og krydret, som den bliver ved i lang Tid at 

 passere over Mose og Hede; jevnt og bl0dt stryger den hen over 

 de store Flader, hvor den ingen Modstand moder; Stilhed og Fred; 

 en enkclt Hjejles Toner nede fra Klokkelyngmosen forhojer kun 

 Stilheden. Og for rigtig at nyde Synet af den elskede Hede og 

 fuldt at fole dens vide Ro stiger man op paa en af de gamle 

 Ksempeheje. Langt ude i Kimmingen ses et hvidt Kirketaarn eller 

 Straatagene paa den naermesto Bys Huse; og man lader Blikket 

 glide rundt langs den vide Horisont, hvor ,,Lokes Havresoed" b0lger; 

 men pladselig standser Blikket, og man Mev sig ilde tilmode som 

 naar man ublidt vrekkes; det er en af de uundgaaelige Plantager, 

 som med deres skarpe Linicr ligesom flsenger Hedens Harmoni. 

 Plantagerne er nsesten dot samme i Heden som de sjailsforladte 

 smaa Stationsbyer er i det dyrkedc Land. 



Men Nytten og det praktiske Livs Behov gaar frem for alt, 

 siger man. Ja, man plante saa meget man vil omkring Hjemmene,. 

 omkring Markcrne, og som Skel mellcm de enkelte Skifter; ja, man 

 plante, om det skal v?ere, Heden til, hvor man er sikker paa, at 

 det vil betale sig godt. Men man lade endelig vaere med at for- 

 gribe sig ogsaa paa den Hede, der er saa mager, at det kun er 

 i en eller anden sestetisk Betragtningsmaade, at dens Beplantning 

 S0ges begrundet. I livert Tilfaelde kan on anden og modsat sestetisk 

 Betragtningsmaade her vsere ligo saa, ja mere berettiget. Og ud 

 fra en saadan vil jog sige, gid disso Heders Forvandling til Gran- 

 skov maa ske sent. Thi selv om Heden botanisk set er fattig, 

 saa er den dog et Paradis mod Granskovens 0rken, belt bortset 



