— 126 — 



tillige Glaux maritima, Plantago maritima og Festuca rubra domi- 

 nerende; desuden var Statice armeria tilstede i betydelig Maengde. 



Artemisia-Formationen paa Fane's Nordkyst. (Tab. 41, 

 Nr. 8). Artemisia maritima tilstede som dominerende Art. 



Paa den hojere Bund, som man kommer til, naar man fra 

 Glyceria-Formationens inderste Facies kommer til Juncus Gerardi- 

 Formationen, trseffer man ofte en Del Artemisia maritima^ uden at 

 denne dog kommer til at dominere, statistlsk set, selv om den paa 

 Grund af sin Sterrelse dominerer fysiognomisk. Hvor derimod 

 Havet bar skyllet bort af Kysten ind til Juncus Gerardi-Formationens 

 h0jere Terrsen, eller bvor Vandet bar brudt sig et Lob gennem et 

 saadant Terraen nner Havet, trseffer man ofte en ogsaa statistisk 

 set udprseget Artemisia maritima-Formation. Naar jeg ikke opferer 

 den som en Facies indenfor Juncus Gerardi-Formationen, ligger det 

 blandt andet deri, at Juncus Gerardi ikke altid ber er tilstede 

 som dominerende Art, saaledes som det fremgaar af Tab, 41, Nr, 8. 

 I foreliggende Tilfselde var foruden Artemisia tillige Glaux maritima 

 og Plantago maritima dominerende. 



Hvad Livsform angaar er Salicornia-Formationen jo en 

 ren Therofyt-Formation (Tab. 42, Nr. 1); men ogsaa i Glyceria- 

 Formationens 2 — 3 yderste Facies (Tab. 42) er Therofyterne ikke blot 

 statistisk men ogsaa fysiognomisk strerkt fremtraedende ; i Glyceria- 

 Formationens 2—3 inderste Facies er foruden Hemikryptofyterne 

 tillige Therofyterne vel statistisk set dominerende, men de er her 

 smaa og fortrykte, tildels belt skjulte i Hemikryptofyt-Vegetationen ; 

 praktisk set har de dog ogsaa her stor Betydning; Glyceria-Forma- 

 tionen er som et Gsellegitter, der holder Lerpartikler og andre Smaa- 

 dele tilbage til Bundens Vsekst, naar Flodbolgen i Ebbetiden alter 

 gaar tilbage til Havet; og de smaa Therofyter, som i utallig Maengde 

 fylder op mellem og under Glyceria-Planternes Skud, tjener i frem- 

 traedende Grad til at 0ge dette Gaellegitters Taethed. 



Jo laengere man konmier ind, og jo hojere Bunden bliver, desto 

 mei-e viger Therofyterne, og i Juncus Gerardi-Formationen forsvinder 

 de naesten ganske (Tab. 42, Nr, 7); der er ingen Plads for dem her 

 paa den med Hemikryptofyter og Geofyter taet bevoksede Bund. 



Saudbnud. Af Saltbundsformationer paa Sandbund har jeg kun 

 foretaget en enkelt Analyse ved Hjaelp af Stikpreve-Metoden, nemlig 

 langs en i 0jeblikket ved en Sandrevle afdaemmet Vig paa Vestsiden 

 af det gamle Udlob ved Nymindegab, Den jevne, fugtige Sand- 

 bund, der skraanede svagt fra Vandet op mod det hejere Terrsen, 



